Ухвала
25 травня 2021 року
м. Київ
 
справа № 463/680/19
провадження № 61-6597ск21
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Русинчука М. М., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Концерна «Військторгсервіс» (в частині підстави касаційного оскарження - не врахування                               в оскарженому судовому рішенні висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладений в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України                                 з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 вересня 2017 року у справі                                 № 405/344/15-ц) на рішення Личаківського районного суду міста Львова від                          17 жовтня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 09 лютого                   2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Концерна «Військторгсервіс» про визнання права на користування квартирою,
ВСТАНОВИВ:
19 квітня 2021 року (згідно штемпеля на поштовому конверті) Концерн «Військторгсервіс»з пропуском строку на касаційне оскарження подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Личаківського районного суду міста Львова від                    17 жовтня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 09 лютого                   2021 рокуу вказаній справі, яка за своїм змістом не відповідала вимогам статей 389, 392 ЦПК України.
Ухвалою Верховного Суду від 29 квітня 2021 року касаційну скаргузалишено без руху, скаржнику надано строк (десять днів з моменту отримання ухвали) для усунення недоліків. Запропоновано особі, яка подала касаційну скаргу, подати уточнену касаційну скаргу, у якій вказати обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені у статтях 389, 392 ЦПК України, надати документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, відповідно до вимог ЗУ «Про судовий збір». 
17 травня 2021 року (згідно штемпеля на поштовому конверті) Концерн «Військторгсервіс» надіслав на усунення недоліків касаційної скарги платіжне доручення від 07 травня 2021 року № 10452в1159, що підтверджує сплату судового збору, відповідно до вимог закону і уточнену касаційну скаргу, в якій підставою касаційного оскарження зазначає пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України. Зазначено, що апеляційний суд в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладений в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України                                 з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 вересня 2017 року у справі                                 № 405/344/15-ц. 
Касаційна скарга підлягає поверненню з таких мотивів.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Касаційна скарга, яка подана на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України повинна містити посилання на конкретну норму права, яку суд апеляційної інстанції застосував в оскаржуваному судовому рішенні, посилання на постанову Верховного Суду, в якій викладено висновок щодо питання застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах, де подібними є: предмети спору; підстави позову; зміст позовних вимог; встановлені судом обставини та однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Посилання скаржника на висновок, викладений в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 вересня 2017 року у справі                                 № 405/344/15-ц не підлягає врахуванню як підстава касаційного оскарження за пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, висновки на які посилається скаржник не є висновками Верховного Суду у розумінні статті 263 ЦПК України щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.
Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Зазначений недолік (відсутність обґрунтування наявності підстав касаційного оскарження), який, серед іншого, був підставою для залишення касаційної скарги без руху не усунуто у встановлений строк, що відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України є підставою для повернення касаційної скарги в частині підстави касаційного оскарження - не врахування в оскарженому судовому рішенні висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладений в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 вересня 2017 року у справі № 405/344/15-ц.
Керуючись статтями 185, 260, 389, 392, 393 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Концерна «Військторгсервіс» (в частині підстави касаційного оскарження - не врахування в оскарженому судовому рішенні висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладений в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від                               27 вересня 2017 року у справі № 405/344/15-ц) на рішення Личаківського районного суду міста Львова від 17 жовтня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 09 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Концерна «Військторгсервіс» про визнання права на користування квартирою визнати неподаною та повернути скаржнику. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                                             М. М. Русинчук