ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2021 р.	Справа № 520/6532/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Спаскіна О.А.,
Суддів: П`янової Я.В. ,  Любчич Л.В. ,
за участю секретаря судового засідання Медяник А.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.02.2021 року, головуючий суддя І інстанції: Полях Н.А., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 18.02.21 року по справі № 520/6532/2020
за позовом           Харківського національного університету внутрішніх справ      
до            ОСОБА_1                    
про стягнення суми,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, Харківський національний університет внутрішніх справ,  звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просив:
- стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт № НОМЕР_2 , виданий 30.11.2017, орган 6323 РНОКПП НОМЕР_1 , засоби зв`язку НОМЕР_3 , на користь Харківського національного університету (Одержувач: Харківський національний університет внутрішніх справ, код організації: 08571096, Банк одержувача: Державне казначейство України м. Київ, р/р: UA 418201720313271001201005066, МФО: 820172, код банку одержувача: 25010100, юридична адреса: пр-т Льва Ландау, 27, м. Харків, 61080) витрати пов`язані з утриманням, а саме, грошові кошти в розмірі 13891,00 грн.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.02.2021 позов задоволено.
Відповідач, не погодившись з даним рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що приймаючи зазначене рішення суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно з`ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, невірно застосував до спірних правовідносин вимоги матеріального та процесуального права.
В судове засідання суду апеляційної інстанції сторони не прибули, про дату, час і місце судового засідання   повідомлені своєчасно та належним чином. 
Відповідач клопотав про розгляд справи без його участі.
Відповідно до  ч.2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених  про дату, час і місце  розгляду справи, не перешкоджає  розгляду  справи.
У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалось.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст.308 КАС України та керуючись ст.229 КАС України.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,  перевіривши доводи та вимоги апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що ОСОБА_1 проходила службу в Національній поліції з 16 серпня 2018 року по 26 лютого 2019 року.
Наказом Харківського національного університету внутрішніх справ від 23 липня 2018 року №288 о/с відповідача прийнято на службу до Національної поліції і зараховано курсантом 1 - го з 16.08.2018 року за напрямом підготовки "Право". 
Наказом Харківського національного університету внутрішніх справ  (далі за текстом – ХНУВС) від 26.02.2019 №70 о/с відповідача відрахували зі складу курсантів та звільнено зі служби в Національній поліції України за п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліції".
Так, 26 лютого 2019 року на виконання вимог пункту 6 Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладах вищої освіти із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 квітня 2017 року № 261 укладено Договір між відповідачем та ХНУВС про розстрочку на строк до одного року для сплати заборгованості із відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням.
Оскільки відповідач не виконала умови договору, позивач звернувся за захистом своїх прав до Харківського окружного адміністративного суду.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, будучи обізнаним під час підписання контракту про необхідність відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням у навчальному закладі, в разі дострокового розірвання контракту, не відшкодував у повному обсязі кошти, які витрачені на його утримання.
Надаючи оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію".
Частиною 1 статті 1 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Згідно із ч.1 ст. 59 Закону України "Про Національну поліцію" служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Відповідно до положень ст. 72 Закону України "Про Національну поліцію" професійне навчання поліцейських складається з: 1) первинної професійної підготовки; 2) підготовки у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання; 3) післядипломної освіти; 4) службової підготовки - системи заходів, спрямованих на закріплення та оновлення необхідних знань, умінь та навичок працівника поліції з урахуванням оперативної обстановки, специфіки та профілю його оперативно-службової діяльності.
Згідно із положеннями ч. 2 ст. 74 Закону України "Про Національну поліцію" підготовка фахівців за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, проводиться на підставі контракту про здобуття освіти, який укладається між навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчається.
Відповідно до ч. 4 статті 74 Закону України "Про Національну поліцію" особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Як передбачено приписами ч.5 ст. 74 Закону України "Про Національну поліцію" у разі відмови від добровільного відшкодування витрат, зазначених у частині четвертій цієї статті, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.
З огляду на вищевикладені норми суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у даному випадку відповідач перебуває на посаді публічної служби, від моменту його прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, а отже  питання відшкодування відповідачем витрат на навчання, пов`язане із питаннями реалізації правового статусу особи.
Відтак, й питаннями відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що призвели до відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з державної служби належить до питання проходження публічної служби такою особою.
З наявних в матеріалах справи доказів встановлено, що згідно з довідкою-розрахунком витрат, пов`язаних з утриманням курсанта, складеної відповідно до Порядку розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затвердженого наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України. Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16 липня 2007 року №419/831/240/605/537/219/534. Відповідач повинен відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у ХНУВС на загальну суму 13 891 (тринадцять тисяч вісімсот дев`яносто одна) грн. 00 коп.
Наведені розрахунки відповідачем не оскаржувались, ані протягом навчання у ХНУВС, ані протягом роботи у практичному підрозділі.
Суд зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2017 № 261 затверджено Порядок відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України (далі – Порядок №261).
Відповідно до п.1 цей Порядок визначає механізм відшкодування особами, які навчалися за денною формою навчання за державним замовленням (далі - особи) у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - вищі навчальні заклади), витрат, пов`язаних з їх утриманням у таких закладах (далі - витрати), у разі, зокрема, дострокового розірвання контракту про здобуття освіти (далі - контракт) з будь-яких підстав, крім звільнення із служби в Національній поліції (далі - поліція) через хворобу (за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.
Пунктом 2 Порядку №261 визначено, що витрати відшкодовуються згідно з контрактом, укладеним між вищим навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчалася. У разі коли особа є неповнолітньою, установлення правових відносин здійснюється відповідно до вимог Цивільного кодексу України.
Типову форму контракту затверджує МВС.
При цьому, згідно із положеннями п. 3 Порядку №261 відшкодування здійснюється в розмірі витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; оплатою комунальних послуг та спожитих енергоносіїв (тепло-, водопостачання, водовідведення, електроенергія).
Розрахунок витрат на утримання осіб (грошове, продовольче, речове та медичне забезпечення) у вищих навчальних закладах здійснюється відповідно до встановлених норм за їх фактичною вартістю.
Розрахунок комунальних послуг та спожитих енергоносіїв здійснюється виходячи із середнього обсягу споживання у відповідному вищому навчальному закладі на одну особу за добу за період її фактичного перебування в такому закладі.
На підставі розрахунків вищого навчального закладу складається довідка про фактичні витрати на кожну особу за весь строк навчання, яка долучається до її особової справи.
Відповідно до п.4 Порядку №261 витрати відшкодовуються особою в повному розмірі за весь період її фактичного навчання.
Згідно із п. 6 Порядку №261 особа має право здійснити відшкодування витрат з розстроченням платежу до одного року. У такому випадку особа укладає з вищим навчальним закладом, у якому вона навчалася, договір у письмовій формі, де зазначаються строки та розміри платежів.
Примірна форма договору затверджується МВС.
З огляду на вищевикладене суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у даному випадку відшкодуванню підлягають витрати, пов`язані із навчанням особи, сума яких визначається на підставі розрахунків витрат на утримання осіб.
Крім того, слід зазначити, що як передбачено положеннями п. 8 Порядку №261 у разі відмови від добровільного відшкодування витрат, а також у разі порушення особою умов договору, укладеного відповідно до пункту 6 цього Порядку, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.
Претензійно-позовну діяльність провадить вищий навчальний заклад, у якому навчалася особа.
Згідно з Довідкою-розрахунком витрат, пов`язаних з утриманням курсанта, складеної відповідно до Порядку розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затвердженого наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України. Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16 липня 2007 року №419/831/240/605/537/219/534. Відповідач повинен відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у ХНУВС на загальну суму 13 891 (тринадцять тисяч вісімсот дев`яносто одна) грн. 00 коп.
Наведені розрахунки відповідачем не оскаржувались, ані протягом навчання у ХНУВС, ані протягом роботи у практичному підрозділі.
Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення адміністративного позову.
Щодо доводів скаржника про необґрунтоване поновлення судом першої інстанції процесуальних строків позивачу  для звернення до суду з позовом, колегія суддів зазначає наступне.
З матеріалів справи слідує, що наказом Харківського національного університету внутрішніх справ  від 26.02.2019 №70 о/с відповідача відрахували зі складу курсантів та звільнили зі служби в Національній поліції України за п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліції" та цього ж дня - 26 лютого 2019 року - на виконання вимог пункту 6 Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладах вищої освіти із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 квітня 2017 року № 261, укладено Договір між відповідачем та ХНУВС про розстрочку на строк до одного року для сплати заборгованості із відшкодування витрат, пов`язаних з його утриманням.
Тобто позивач зобов`язався сплатити витрати у добровільному порядку до 10.02.2020р., про що свідчить його особистий підпис у відповідному договорі. (а.с.6).
Таким чином перебіг строку на реалізацію позивачем свого права на звернення до суду з позовом у разі невиконання відповідачем зазначеного обов`язку, розпочався 11.02.2020 (тобто наступного дня після дати, яка зазначена у договорі про відшкодування витрат як кінцева дата розстрочки для сплати заборгованості) та закінчувався 11.03.2020, оскільки відповідно до ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
Вказані висновки щодо обрахунку строків звернення до суду з позовом у схожих спірних правовідносинах зроблено у постановах Верховного Суду від 17.04.2019 у справі №360/962/19, від 30.09.2019 у справі №340/685/19.
Так, з матеріалів справи слідує, що 14.01.2020р., тобто в межах строку визначеного ч.5 ст. 122 КАС України, Університет звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з відповідним позовом.
Однак, ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02.04.2020 року закрито провадження у цивільній справі за позовом Харківського національного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення суми витрат, пов`язаних з утриманням, оскільки справа не розглядається за правилами цивільного судочинства.
21.05.2020  Університет звернувся з позовом до адміністративного суду засобами поштового зв`язку, до якого додав клопотання про поновлення строку та зазначив, що оскільки спочатку він звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова, який закрив провадження у справі ухвалою від 02.04.20р., повний текст якої було отримано лише 28.04.2020р., то строк ним пропущено з поважних причин, а тому просив суд його поновити.
Суд першої інстанції  визнав поважними причини пропуску строку, оскільки в межах встановленого строку, позивач вже звертався до суду.
Крім того до Харківського окружного адміністративного суду позивач звернувся без суттєвих зволікань (протягом місяця) після отримання відповідної ухвали Фрунзенського районного суду м. Харкова, тобто також в межах строку, встановленого ч. 5 ст. 122 КАС України.
Посилання відповідача на те, що звернення до суду позивачем в даному випадку є порушенням принципу належного урядування, оскільки позивачем було допущено порушення вимог законодавства щодо дотримання своїх власних процедур, які передбачені порядком №261, а саме порушено порядок досудового врегулювання спору та не надіслано повідомлення із зобов`язанням протягом 30 діб з моменту отримання відшкодувати МВС витрати із зазначенням їх розміру та реквізитів рахунка для перерахування коштів, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів, а також на невірному тлумаченні норм матеріального права.
Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.
Крім того, зазначені висновки спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, зокрема, договором про відшкодування витрат з розстроченням платежу до одного року від 26 лютого 2019 року, який було укладено між відповідачем та ХНУВС на виконання вимог пункту 6 Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладах вищої освіти із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 квітня 2017 року № 261, в якому, зокрема, зазначено строки та суми погашення заборгованості, реквізити рахунка для перерахування коштів (а.с.6).
Враховуючи викладені обставини справи, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч.1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Колегія суддів зазначає, що позивач, надавши письмові докази, що були предметом дослідження при розгляді справи судом першої інстанції, виконав вимоги ч.1 ст. 77 КАС України.
Натомість, відповідач, заперечуючи проти позову, в порушення вимог ч.2 ст. 77 КАС України, не надав жодних належних і допустимих доказів на підтвердження законності та обґрунтованості власних дій, що є предметом оскарження позивачем.
Згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, відповідача у справі.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Керуючись ч. 4 ст. 241, ч. 3 ст. 243, ст.ст. 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд,  -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.02.2021 року по справі № 520/6532/2020 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		О.А. Спаскін	
Судді 	   	Я.В. П`янова    Л.В. Любчич   	

Повний текст постанови складено  24.05.2021 року