Ухвала    
 
23 квітня 2021 року
м. Київ
 
справа № 686/25294/20
провадження № 61-6240ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Жданової В. С.,                      Зайцева А. Ю.,
 
розглянув касаційну скаргу Хмельницького бюро технічної інвентаризації Хмельницької міської ради на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 грудня 2020 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 30 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Хмельницького бюро технічної інвентаризації Хмельницької міської ради про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Хмельницького бюро технічної інвентаризації Хмельницької міської ради про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.
В обґрунтування позову зазначав, що з 02 серпня 2019 року працював у Хмельницькому бюро технічної інвентаризації Хмельницької міської радина посаді системного адміністратора. Наказом № 80/05-02 від 15 вересня                 2020 року його було звільнено з роботи на підставі пункту 4 частини 1 статті 40 КЗпП України за прогул без поважних причин. Вважав своє звільнення незаконним, оскільки з 25 серпня до 10 вересня 2020 року він хворів на гостре респіраторне захворювання та перебував на самоізоляції через контакт з особою, хворою на коронавірус COVID-19, тобто він був відсутній на роботі з поважних причин. Незаконне звільнення призвело до його вимушеного прогулу та моральних страждань.
Посилаючись на викладені обставини та уточнивши позов,  ОСОБА_1 просив суд визнати незаконним та скасувати наказ №80/05-02 від 15 вересня                2020 року про його звільнення з роботи, поновити його на посаді системного адміністратора, стягнути з відповідача на свою користь 30 297,33 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 1 500 грн моральної шкоди.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від               08 грудня 2020 року, в якому ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 січня 2021 року виправлено арифметичну помилку, позов задоволено частково.
Визнано незаконним і скасовано наказ № 80/05-02 від 15 вересня 2020 року про звільнення   ОСОБА_1 з роботи за пунктом 4 частини 1 статті 40 КЗпП України за прогул без поважних причин.
Поновлено  ОСОБА_1 на роботі на посаді системного адміністратора з                  15 вересня 2020 року.
Стягнуто з Хмельницького бюро технічної інвентаризації Хмельницької міської радина користь ОСОБА_1 29 808,57 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 1 500 грн моральної шкоди та 1 681,60 грн судового збору.
Стягнуто з Хмельницького бюро технічної інвентаризації Хмельницької міської ради на користь держави 840,80 грн судового збору.
В решті вимог позову відмовлено.
Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі допущено до негайного виконання.
Постановою Хмельницького апеляційного суду від 30 березня 2021 року рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від                     08 грудня 2020 року залишено без змін.
Задовольняючи частково позов, суди попередніх інстанцій виходили з того, що ОСОБА_1 був відсутній на роботі з поважних причин і не вчиняв прогулу, тому його слід поновити на роботі з оплатою вимушеного прогулу. В результаті незаконного звільнення  ОСОБА_1 завдано моральної шкоди, розмір якої, з урахуванням характеру правопорушення, глибини душевних страждань, вимог розумності та справедливості слід визначити у сумі 1 500 грн.
13 квітня 2021 року (згідно з відміткою на поштовому конверті)                                      Хмельницьке бюро технічної інвентаризації Хмельницької міської ради подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 грудня 2020 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 30 березня 2021 року. 
 
В касаційній скарзі заявник просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення у справі, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на наступне.
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, містяться у статті 129 Конституції України, відповідно до якої основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Частиною шостою статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
ОСОБА_1 заявлено вимогу немайнового характеру до Хмельницького бюро технічної інвентаризації Хмельницької міської ради про поновлення на роботі.
Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України. 
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
При цьому Верховний Суд дослідив та взяв до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
ОСОБА_1 заявлено вимоги майнового характеру до Хмельницького бюро технічної інвентаризації Хмельницької міської ради про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб обчислюється станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» передбачено, що у 2021 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2021 року (на час подання касаційної скарги) - 2 270 грн.
Ціна позову в загальному розмірі становить 31 797,33 грн, яка станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270 грн ? 100 = 227 000 грн), а тому справа № 686/25294/20 є малозначною згідно з наведеними приписами ЦПК України.
Касаційна скарга не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.
При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).
Крім того, при визначенні справи малозначною Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам Ради Європи необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження.
Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалені в малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Хмельницького бюро технічної інвентаризації Хмельницької міської ради на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 08 грудня 2020 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 30 березня 2021 року слід відмовити з підстав, встановлених пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України.
Керуючись частиною шостою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Хмельницького бюро технічної інвентаризації Хмельницької міської ради на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від                   08 грудня 2020 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від                    30 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Хмельницького бюро технічної інвентаризації Хмельницької міської ради про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                       Є. В. Коротенко
       
         В. С. Жданова
         
         А. Ю. Зайцев