ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2021 року	Львів	Справа № 308/6245/21 пров. № А/857/11212/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді                                              Шевчук С.М.,  
суддів                                                                   Обрізка І.М., Шинкар Т.І.,
за участі секретаря судового засідання                Чопко Ю.Т.,
представника позивача                                    Іванова С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу громадянина Індії ОСОБА_1  ( ОСОБА_2 ) на рішення  Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області  від 20 травня 2021 року (ухвалене у м. Ужгород судом у складі головуючого судді Фазикош О.В., дата складення повного тексту рішення суду не зазначена) у справі № 308/6245/21 за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до громадянина Індії ОСОБА_1  ( ОСОБА_2 ) про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України, суд-

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
У травні 2021 року Військова частина НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України звернулася до суду із позовом, яким просила затримати громадянина Індії ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 )   з    метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області  від 20 травня 2021 року адміністративний позов задоволено.
Затримано громадянина Індії ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 (зі слів) з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України, на строк достатній для виконання судового рішення, але який не може перевищувати шість місяців, починаючи з часу фактичного затримання. 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення яким відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
В обґрунтування апеляційних вимог відповідач посилається на те, що об`єктивної необхідності в затриманні та ідентифікації громадянина Індії ОСОБА_1 не було, оскільки він перебував на території України на законних підставах. Вказує, що у судовому засіданні було встановлено, що відповідач навчався в Одеській національній академії харчових технологій, але був відрахований за невиконання індивідуального навчального плану. Крім того, у відповідача наявна посвідка на тимчасове проживання в Україні, яка видана Головним управлінням ДМС України в Одеській області. При цьому, вказує, що наказ Одеської національної академії харчових технологій №279-03 від 19.05.2021 про відрахування Сахіл, гр.Індії, слухача підготовчого відділення для іноземних громадян Центру міжнародної діяльності відрахований за не виконання навчального плану, а також скасування посвідки № НОМЕР_2 (19.05.2021) на його тимчасове проживання в Україні, яка була видана Головним управлінням ДМСУ в Одеській області відбулося в один день, а саме 19.05.2021, тобто вже тоді коли він був затриманий, і перебував в умовах ізоляції від суспільства. При цьому, клопотання  Одеської національної академії харчових технологій про скасування посвідки на тимчасове проживання в Україні, теж було направлено в управління ДМСУ в Одеській області, 19.05.2021. Тобто, викладені вище дії щодо відповідача, посадовими особами навчального закладу, де він навчався та ДМСУ, почали вживатися до нього лише після його затримання.  
Крім того, вказує, що позов про затримання іноземця може бути подано міграційним органом до суду після подання адміністративного позову про його примусове видворення за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення. Однак, вказує, що у матеріалах справи відсутні докази того, що відносно відповідача судом прийнято рішення про його примусове повернення в країну походження, і що відповідач ухилявся вій його добровільного виконання у визначений в зазначеному рішенні строк, чим порушено визначену законом процедуру. 
Позивач  подав відзив  на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваних рішеннях. 
Відповідач був повідомлений про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені у відповідності до вимог ст. 268 КАС України, шляхом надіслання повідомлень на електронну пошту, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. В судове засідання не прибув, представник відповідача подав клопотання про розгляд справи без його участі. Клопотань про відкладення  слухання справи відповідач не направляв.

 ІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи і не заперечується сторонами, що громадянин Індії ОСОБА_1  ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_2 ,  17 травня 2021 року о 15.00 в порядку Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб, встановленим порядком був переданий на територію України зі Словаччини, який 13 травня 2021 року був виявлений та затриманий прикордонною поліцією Словацької Республіки в районі 147 прикордонного знаку за незаконне перетинання державного кордону, поза встановленими пунктами пропуску, з України в Словацьку Республіку, в складі групи осіб.
Оригінали документів, що посвідчують особу, підтверджують законність перебування на території України, передбачені п.п. 16-19 та 20   ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»   у відповідача відсутні.
Вказані обставини підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, копіями наступних документів: актом приймання - передавання особи від 17.05.2021 (а.с.4); протоколом про адміністративне затримання від 17.05.2021 (а.с.5); протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів відповідача (а.с.6).
В подальшому відповідно до вимог   ст. 263 КУпАП відповідач   був затриманий в адміністративному порядку на термін до трьох діб з встановлення особи та з`ясування обставин правопорушення.
З матеріалів справи встановлено, що згідно витягу з наказу Одеської національної академії харчових технологій від 19.05.2021 №279-03, Сахіл ( Sahil), гр. Індії слухача підготовчого відділення для іноземних громадян Центру міжнародної діяльності з 19 квітня 2021 р. відраховано за не виконання навчального плану (а.с.8).
До матеріалів справи додано копію клопотання Одеської національної академії харчових технологій від 19.05.2021 №79124 про скасування посвідки на тимчасове проживання № НОМЕР_2 гр. Індії Сахіл ( Sahil) (а.с.9).
Судом встановлено, що посвідка на тимчасове проживання гр. Індії Сахіл ( Sahil), на території України №800176886 скасована рішенням ГУ ДМС в Одеській області від 19.05.2021 (а.с.19).

ІІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Ухвалюючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що   відповідач порушив вимоги законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, незаконно перетнув державний кордон України, поза встановленими пунктами пропуску, з України в Словацьку Республіку, беручи до уваги відсутність у відповідача документів, що посвідчують особу або дають право на перетин державного кордону України, відповідач      коштів для виїзду з території України не має, суд першої інстанції до висновку, що є всі правові підстави для затримання відповідача з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України та відповідно до задоволення позову.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке. 
Відповідно до частини першої   статті 129 Конституції України   суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.
Статтею 9 Конституції України   встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Статтею 29 Конституції України   кожній людині гарантується право на свободу та особисту недоторканість. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом. Кожний затриманий має право у будь-який час оскаржити в суді своє затримання.
Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року,  Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції" від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, який набрав чинності з 11 вересня 1997 року, Україна як член Ради Європи ратифікувала   Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод   (далі - Конвенція), взявши на себе зобов`язання поважати права людини. Цим законом Україна повністю визнала на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.
Статтею 5 Конвенції кожному гарантовано право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом:
a) законне ув`язнення особи після засудження її компетентним судом;
b) законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом;
c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення;
d) затримання неповнолітнього на підставі законного рішення з метою застосування наглядових заходів виховного характеру або законне затримання неповнолітнього з метою допровадження його до компетентного органу;
e) законне затримання осіб для запобігання поширенню інфекційних захворювань, законне затримання психічнохворих, алкоголіків або наркоманів чи бродяг;
f) законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.
Кожен, кого заарештовано, має бути негайно поінформований зрозумілою для нього мовою про підстави його арешту і про будь-яке обвинувачення, висунуте проти нього.
Кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту "c" пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.
Кожен, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, має право ініціювати провадження, в ході якого суд без зволікання встановлює законність затримання і приймає рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.
За приписами   статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року №3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до положень ст. ст. 9, 29 Загальної декларації прав людини ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.
У статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (із змінами і доповненнями) від 04.11.1950, ратифікованою Верховною Радою України 11.09.1997, задекларовано право кожного на свободу та особисту недоторканість, за винятком певних випадків, зокрема, законного арешту або затримання з метою запобігання недозволеному в`їзду особи в країну чи особи, щодо якої провадяться процедури депортації або екстрадиції.
Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України, визначає   Закон України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" від 22 вересня 2011 року № 3773-VI   (далі - Закон № 3773-VI, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до пункту 6 частини першої   статті 1 Закону № 3773-VI   іноземцем є особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав, а особою без громадянства за приписами пункту 15 частини першої   статті 1 цього ж Закону   розуміється особа, яка не розглядається як громадянин будь-якою державою в силу дії її закону.
Частиною першою   статті 30 Закону № 3773-VI, зокрема визначено таке: іноземець            - особа, яка не перебуває у громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав; нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України; особа без громадянства  - особа, яку жодна держава відповідно до свого законодавства не вважає своїм громадянином; пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, - державна установа, призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства, зокрема, стосовно яких судом прийнято рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, у тому числі прийнятих відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію.
Іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців (частина четверта   статті 30 Закону № 3773-VI).
Відповідно до ч. 1   ст. 289 КАС України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:
1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України;
2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;
3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;
4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.
Виходячи з цієї норми, законодавцем фактично виділено окремий випадок звернення із позовною заявою - про затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації; фактичною підставою для такого звернення є відсутність в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, який його ідентифікує, яка громадянина певної держави.
При цьому, можливість звернення із таким позовом не пов`язана законодавцем саме із процедурою видворення іноземця чи особи без громадянства.
Згідно з частиною тринадцятою   статті 289 КАС України   умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:
1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;
2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.
Відповідно до частини 11   статті 289 КАС України   строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Отже, відповідно до наведеної норми, строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. Цей строк може бути продовжений, але не більше як на вісімнадцять місяців.
Водночас, неможливість ідентифікації відповідача є перешкодою для початку процедури його примусового повернення чи видворення, оскільки питання країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства залишається не з`ясованим.
Проте, суд першої інстанції не звернув  увагу на ту обставину, що відповідачу була видана  посвідка на тимчасове проживання   в Україні у зв`язку із навчанням в Одеській національній академії харчових технологій. Згідно витягу з наказу Одеської національної академії харчових технологій №279-03 від 19.05.2021, Сахіл (Sahil), гр. Індії слухача підготовчого відділення для іноземних громадян Центру міжнародної діяльності відраховано за не виконання навчального плану з 19 квітня 2021 р. (а.с.8).
В свою чергу посвідка на тимчасове проживання гр. Індії Сахіл (Sahil), на території України №800176886 скасована рішенням ГУ ДМС в Одеській області від 19.05.2021 (а.с.9, 19).
Отож, на момент затримання та передачі відповідача на територію України (13-17 травня 2021 року) він на законних підставах перебував на території України, оскільки мав посвідку на тимчасове проживання в Україні.
Відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №322 від 25.04.2018 (далі Порядок №322), посвідка на тимчасове проживання (далі - посвідка) є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує законні підстави для тимчасового проживання в Україні.
Пунктом 4 вказаного Порядку №322 передбачено, що іноземцям та особам без громадянства, які прибули в Україну з метою навчання, посвідка видається на період навчання, який визначається наказом закладу освіти про встановлення періодів навчання для іноземних студентів.
Пунктом 9 Порядку №322 передбачено, що оформлення (у тому числі замість втраченої або викраденої), обмін посвідки здійснюється територіальними органами/територіальними підрозділами ДМС через Головний обчислювальний центр Єдиного державного демографічного реєстру у взаємодії з Державним центром персоналізації документів державного підприємства “Поліграфічний комбінат “Україна” по виготовленню цінних паперів” (далі - Центр).
Видані компетентними органами іноземної держави документи, що подаються для оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обміну, підлягають легалізації в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України. Такі документи подаються з перекладом на українську мову, засвідченим нотаріально (п. 13 Порядку №322).
Документи для оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обміну подаються до державного підприємства, що належить до сфери управління ДМС, центру надання адміністративних послуг (далі - уповноважений суб`єкт) та територіальних органів/територіальних підрозділів ДМС за місцем проживання іноземця або особи без громадянства (п. 16 Порядку №322).
Пунктом 20 Порядку №322 передбачено, що керівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС визначає працівників, які виконують функції з прийняття документів, формування заяв-анкет та видачі посвідки, і працівників, які виконують функції з оформлення посвідки (розгляд заяви-анкети, ідентифікація особи та прийняття рішення).
Керівник уповноваженого суб`єкта визначає осіб, які в межах повноважень, установлених законом, отримують доступ до інформаційних та інформаційно-телекомунікаційних систем, власником або розпорядником яких є ДМС, є матеріально відповідальними особами та виконують функції з прийняття документів, формування заяв-анкет і видачі посвідки.
Працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта під час приймання документів від іноземця або особи без громадянства перевіряє повноту поданих іноземцем або особою без громадянства документів, зазначених у пунктах 32, 33 і 39 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства, своєчасність їх подання, наявність підстав для оформлення та видачі посвідки, наявність відмітки про перетинання державного кордону чи продовження строку перебування або наявність документа, що підтверджує законність перебування іноземця або особи без громадянства в Україні, звіряє відомості про іноземця або особу без громадянства, зазначені в паспортному документі іноземця або документі, що посвідчує особу без громадянства, з даними, що містяться в заяві-анкеті (п. 21 Порядку №322).
Прийняті уповноваженим суб`єктом заява-анкета та скановані документи (у тому числі отримані біометричні дані, параметри) із застосуванням засобів Реєстру автоматично розподіляються та надсилаються до територіального органу/територіального підрозділу ДМС, який обслуговує відповідного уповноваженого суб`єкта, що прийняв документи від іноземця або особи без громадянства (п.27 Порядку №322).
Пунктом 32 Порядку №322 передбачено, що для оформлення посвідки іноземець або особа без громадянства подають:
1) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, з візою типу D, якщо інше не передбачено законодавством і міжнародними договорами України, крім випадків, установлених абзацом сьомим цього пункту.
Після прийняття до розгляду заяви-анкети та доданих до неї документів працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС здійснює заходи з ідентифікації особи, на ім`я якої оформляється посвідка, а також перевірку  інформації, зазначеної нею в заяві-анкеті, та поданих документів (п.35 Порядку №322).
Рішення про оформлення посвідки приймається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації іноземця або особи без громадянства, перевірки поданих документів та відсутності підстав для відмови в її видачі (п.37 Порядку №322).
Пунктом 88 Порядку передбачено, що до посвідки вноситься така інформація:
1) ім`я особи;
2) стать;
3) громадянство;
4) дата народження;
5) унікальний номер запису в Реєстрі;
6) номер документа;
7) дата видачі документа;
8) дата закінчення строку дії документа;
9) підстава для отримання посвідки (код);
10) найменування територіального органу/територіального підрозділу ДМС, що здійснив оформлення посвідки (код);
11) місце народження;
12) відцифрований образ обличчя особи;
13) відцифрований підпис особи.
Згідно п. 92 вказаного Порядку №322, до безконтактного електронного носія, що міститься у посвідці, вноситься така інформація:
1) інформація, зазначена в зоні візуальної перевірки посвідки;
2) біометричні дані, параметри особи (відцифрований підпис особи, відцифрований образ обличчя особи, відцифровані відбитки пальців рук).
Інформація вноситься до безконтактного електронного носія відповідно до рекомендацій Міжнародної організації цивільної авіації (IКAO) Doc 9303.
Пунктами 46, 47, 48 Порядку №322 передбачено, що після прийняття рішення про оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обмін зазначені в заяві-анкеті відомості (персональні дані) передаються до Головного обчислювального центру Реєстру захищеними каналами зв`язку з обов`язковим дотриманням вимог до обробки персональних даних у порядку, встановленому законодавством.
Головний обчислювальний центр Реєстру здійснює автоматизовану перевірку, накопичення та збереження даних, що надійшли від територіальних органів/територіальних підрозділів ДМС, установлює їх унікальність, формує набори даних для виготовлення посвідки та передає їх до Центру.
Центр здійснює персоналізацію бланка посвідки, вносить до безконтактного електронного носія інформацію, що міститься на сторінці даних посвідки, біометричні дані (параметри) особи, додаткову змінну інформацію.
Таким чином, суд апеляційної інстанції зауважує, що передумовою для прийняття рішення про оформлення посвідки є розгляд поданих документів та заяви на відповідність їх вимогам законодавства. Тільки після перевірки поданих документів та відсутності підстав для відмови в видачі посвідки, територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС за результатами ідентифікації іноземця приймається рішення про оформлення посвідки. Отже, наявність посвідки свідчить про те, що іноземець є ідентифікований і у базі даних ДМС містяться всі необхідні дані (в тому рахунку біометричні та паспортні дані, дані щодо національної приналежності) разом з копіями всіх перелічених вище документів, серед яких і паспорт відповідача. 
Крім того, колегія суддів зауважує, що сама посвідка на тимчасове проживання в Україні, містить біометричні дані, параметри особи (відцифрований підпис особи, відцифрований образ обличчя особи, відцифровані відбитки пальців рук). Дана інформація із збереженням даних про посвідку міститься в Головному обчислювальному центру Реєстру. 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач на час затримання був ідентифікованим, а тому не потребує додаткової ідентифікації, внаслідок чого цей позов, на думку апеляційного суду, є безпідставним, в задоволенні якого необхідно відмовити.
Апеляційний суд додатково зазначає, що відсутність необхідності ідентифікації особи, є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову про затримання особи з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, а тому інші доводи апеляційної скарги про допущені судом першої інстанції під час розгляду справи порушення, в цьому випадку, значення не мають.
Водночас суд апеляційної інстанції зазначає, що наявність обставин щодо здійсненої ідентифікації  відповідача органами ДМС під час видачі йому посвідки на тимчасове проживання в Україні вказує на відсутність перешкод у позивача для початку процедури  примусового повернення чи видворення відповідача, оскільки питання країни громадянської належності вказаної особи є  з`ясованим під час його ідентифікації органами ДМС. 
Однак, застосування процедури  примусового повернення чи видворення відповідача не є предметом розгляду даної справи.
Окрім того, пунктами 65, 68 Порядку №322 передбачено, що копія рішення про скасування посвідки видається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який прийняв таке рішення, іноземцеві або особі без громадянства під розписку або надсилається такій особі і приймаючій стороні рекомендованим листом не пізніше ніж через п`ять робочих днів з дня його прийняття.
Іноземець або особа без громадянства, стосовно яких прийнято рішення про скасування посвідки, повинні здати посвідку, зняти з реєстрації місце проживання та виїхати за межі України в семиденний строк з дня отримання копії такого рішення (крім випадку, визначеного підпунктом 6 пункту 63 цього Порядку).
Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, у даному рішенні про скасування посвідки зазначено, що відповідно до п. 68 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого   постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №322, іноземець або особа без громадянства, стосовно яких прийнято рішення про скасування посвідки, повинні здати посвідку, зняти з реєстрації місце проживання та виїхати за межі України в семиденний строк з дня   отримання копії такого рішення (крім випадку, визначеного підпунктом 6 пункту 63 цього Порядку).
Водночас, вказане рішення про скасування посвідки та матеріали справи не містять доказів отримання відповідачем вказаної копії цього рішення.
Отож, ухвалюючи 20.05.2021 року   оскаржуване судове рішення   про затримання відповідача з метою його ідентифікації та забезпечення його видворення за межі території України, суд першої інстанції не зважив та не урахував, що відповідач є особою яка ідентифікована, а термін для   застосування наслідків та відповідного добровільного виконання рішення Відділу з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства Управління у справах іноземців та осіб без громадянства Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області № 51031500023168 від 19.05.2021 року у зв`язку із   скасуванням посвідки на тимчасове проживання відповідача не сплинув.
При ухваленні вказаного судового рішення апеляційний суд враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (заява N 4909/04 від 10 лютого 2010 року): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) від 09 грудня 1994 року, серія A,303-A,п.29).
Відповідно до частини 1   статті 317 КАС України   підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду не відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального права, а відтак  апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду  скасувати з прийняттям нового про відмову у задоволенні позову.
Судові витрати розподілу не підлягають.
Згідно п. 4 ст. 272 КАС України, судові рішення суду апеляційної інстанції у справах, визначених статтею 289   цього Кодексу, оскарженню до суду касаційної інстанції не підлягають. 
Керуючись ст. ст. 271, 272, 289, 308, 315, 317, 321, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,
                                  
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу громадянина Індії ОСОБА_1  ( ОСОБА_2 ) - задовольнити.
Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області  від 20 травня 2021 року у справі №308/6245/21 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до громадянина Індії ОСОБА_1  ( ОСОБА_2 ) про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України - відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	І. М. Обрізко 	
 	 	Т. І. Шинкар  	
Повне судове рішення складено 24 червня 2021 року.