Постанова
Іменем України
 
02 червня 2021 року
м. Київ
 
справа № 760/31562/19
 
провадження № 61-18523св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого – Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач),               Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач –  ОСОБА_1 , 
представник позивача – ОСОБА_2 ,
відповідачі: Київське квартирно-експлуатаційне управління Міністерства оборони України, житлова комісія гарнізону м. Києва,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, – об`єднана житлова комісія військової частини НОМЕР_1 і підпорядкованих їй військових частин,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України на постанову Київського апеляційного суду від 24 листопада             2020 року у складі колегії суддів: Рубан С. М., Заришняк Г. М., Мараєва Н. Є.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України (далі – Київський КЕУ), житлової комісії гарнізону м. Києва, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, – об`єднана житлова комісія військової частини НОМЕР_1 і підпорядкованих їй військових частин, про зобов`язання вчинити певні дії.
 
Позовна заява вмотивована тим, що починаючи з 23 червня 1992 року він проходив військову службу у Збройних Силах України та був звільнений з військової служби у запас за станом здоров`я згідно з наказом Міністра оборони України від 23 листопада 2002 року № 0703.
Рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 12 вересня 2002 року (протокол № 14) його було зараховано на квартирний облік на загальних підставах разом з членами сім`ї (дружина – ОСОБА_3 та дочка – ОСОБА_4 ) з 03 березня 1995 року без пільг.
На даний час він перебуває на квартирному обліку у складі сім`ї з чотирьох осіб у житловій комісії військової частини НОМЕР_1 у загальній черзі з                03 березня 1995 року, а також у списках осіб, які користуються правом позачергового одержання жилих приміщень (звільнений з військової служби за станом здоров`я), з 23 листопада 2002 року.
Рішенням об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 і підпорядкованих їй військових частин від 16 січня 2019 року, яке оформлене протоколом № 13, була розглянута його заява та змінено дату постановки на квартирний облік з 03 березня 1995 року на 14 вересня 1992 року                     (дата зарахування на квартирний облік згідно з довідкою квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква Київської області від 14 січня         2019 року та Книги обліку осіб, які перебувають в черзі на одержання житлових приміщень в Білоцерківському гарнізоні), яке було направлено до Київського КЕУ для внесення змін до другого примірника його квартирної справи.
Листом Київського КЕУ від 13 серпня 2019 року № 517/5330 його повідомлено, що зміни до другого примірника квартирної справи не зроблені, оскільки правові підстави для позитивного розгляду зміни дати зарахування на квартирний облік військовослужбовців, осіб звільнених в запас або відставку, які були зараховані на квартирний облік у період з 03 березня        1995 року по теперішній час на більш ранішу дату зарахування, відсутні відповідно до статті 58 Конституції України.
Таким чином, вказаним листом Київського КЕУ фактично відмовлено у задоволенні рішення об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 та підпорядкованих їй військових частин від 16 січня 2019 року, яке оформлено протоколом № 13.
Вказував, що правовідносини щодо забезпечення його житлових прав виникли саме 14 вересня 1992 року, тобто з моменту постановки на облік як особи, що потребує поліпшення житлових умов, і на день набрання чинності Положенням про порядок забезпечення жилою площею у Збройних Силах України не припинялися.
На підставі вказаного ОСОБА_1 просив суд зобов`язати Київське КЕУ, житлову комісію гарнізону м. Києва включити його зі складом сім`ї – чотири особи до списку військовослужбовців, що потребують поліпшення житлових умов в гарнізоні м. Києва, з урахуванням попереднього часу перебування на квартирному обліку, тобто з 14 вересня 1992 року.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 26 травня 2020 року у складі судді Букіної О. М. у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на час первісного зарахування позивача на квартирний облік з 14 вересня 1992 року збереження попереднього часу перебування на квартирному обліку при переміщенні по службі передбачено не було, а станом на час його зарахування на квартирний облік за новим місцем служби, оформленого рішенням житлової комісії від 12 вересня 2002 року (протокол № 14), стало можливим зарахування позивача на такий облік з 03 березня 1995 року. Таким чином, відсутні підстави для зміни дати зарахування на квартирний облік позивача як військовослужбовця та особу, звільнену в запас, який був зарахований на квартирний облік з 03 березня 1995 року на більш ранішу дату зарахування, а саме з 14 вересня 1992 року.
Крім того, зміна черговості в частині зарахування на квартирний облік позивача з 14 вересня 1992 року призведе до порушення конституційних прав військовослужбовців, зарахованих на облік у період 1991-1993 роки.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Київського апеляційного суду від 24 листопада 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.
Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 26 травня 2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про задоволення позову ОСОБА_1 . 
Зобов`язано Київське КЕУ, житлову комісію гарнізону м. Києва включити полковника запасу ОСОБА_1 зі складом сім`ї 4 особи до списку військовослужбовців, що потребують поліпшення житлових умов в гарнізоні м. Києва, з урахуванням попереднього часу перебування на квартирному обліку, тобто з 14 вересня 1992 року.
Стягнуто з Київського КЕУ на користь ОСОБА_1 судовий збір за подачу апеляційної скарги та позовної заяви у розмірі 2 028,40 грн.
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивач у законний спосіб був зарахований на квартирний облік         з 14 вересня 1992 року на загальну чергу під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 , переводився по військовій службі до іншої військової частини НОМЕР_1 , із квартирного обліку не знімався, а тому дійшов помилкового висновку про те, що за позивачем разом із членами його сім`ї не зберігається час перебування на обліку саме з 14 вересня 1992 року.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
У грудні 2020 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга Київського КЕУ на постанову Київського апеляційного суду від 24 листопада 2020 року.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. 
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
У касаційній скарзі Київське КЕУ, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову суду апеляційної інстанції скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Підставою касаційного оскарження є відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах            (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Касаційна скарга мотивована тим, що зарахування позивача на квартирний облік у загальну чергу з 03 березня 1995 року є правомірним, оскільки на час дії наказу Міністра оборони України від 03 лютого 1995 року № 20 він відповідно до послужного списку 03 вересня 2001 року був переведений для подальшого проходження служби до військової частини НОМЕР_1 . Відповідно до витягу з протоколу від 16 січня 2019 року № 13 засідання об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 і підпорядкованих їй військових частин позивача зараховано до загальної черги з 03 березня 1995 року. Правовідносини, які виникли до набрання чинності наказом Міністра оборони України від 06 жовтня 2006 року № 577 належали до сфери правового регулювання наказу Міністра оборони України від 03 лютого 1995 року             № 20, чинного з 03 березня 1995 року до 10 листопада 2006 року, яким передбачалося взяття на квартирний облік за новим місцем служби з дати набрання чинності цим наказом, тобто з 03 березня 1995 року. З урахуванням вказаного дата взяття позивача на квартирний облік не може бути змінена. Також вказує на безпідставність задоволення вимог ОСОБА_1 до житлової комісії гарнізону м. Києва.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У квітні 2021 року представник  ОСОБА_1 – ОСОБА_2              подала відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що підстав для скасування оскаржуваного судового рішення немає, оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про те, що судом допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
ОСОБА_1 у період з 23 червня 1992 року до 23 листопада 2002 року перебував на військовій службі у Збройних Силах України.
 
Під час проходження військової служби рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 був зарахований на квартирний облік з                14 вересня 1992 року зі складом сім`ї 4 особи (він, дружина – ОСОБА_3 , син – ОСОБА_5 , дочка – ОСОБА_6 ).
 
Наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 03 вересня 2001 року № 056Р ОСОБА_1 було переведено до військової частини НОМЕР_1 .
 
Рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 12 вересня 2002 року (протокол № 14) ОСОБА_1 був зарахований на квартирний облік на загальних підставах разом із членами сім`ї з 03 березня 1995 року без пільг.

Згідно з витягом з протоколу від 16 січня 2019 року № 13 засідання об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_1 і підпорядкованих їй військових частин комісія вирішила змінити полковнику запасу            ОСОБА_1 дату постановки на квартирний облік з 03 березня                  1995 року на 14 вересня 1992 року.
 
У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Київського КЕУ щодо внесення змін до списку осіб, перебуваючих у черзі на отримання житла в гарнізоні м. Київ відповідно до протоколу від 16 січня 2019 року № 13 об`єднаної житлової комісії військової частини НОМЕР_3 і підпорядкованих їй військових частин, а саме перенесення дати зарахування квартирного обліку з 03 березня 1995 року на 12 вересня 1992 року.
 
Листом від 13 серпня 2019 року № 517/5330 Київське КЕУ повідомило ОСОБА_1 про те, що відсутні правові підстави для зміни дати зарахування на квартирний облік військовослужбовців, осіб звільнених в запас або відставку, які були зараховані на квартирний облік, у період                       з 03 березня 1995 року по теперішній час на більш раніший термін.
 
2. Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;  4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьоюстатті 411 цього Кодексу.
 
Касаційна скарга Київського КЕУ підлягає залишенню без задоволення.

 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Оскаржуване судове рішення є законним і обґрунтованим та підстав для його скасування немає.
 
Стаття 22 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. 
 
При цьому згідно з частиною третьою статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Громадянин не може бути обмежений або привілейований у своїх конституційних правах та свободах за ознакою місця проживання або іншими ознаками відповідно до статті 24 Конституції України.
 
Згідно зі статтями 34, 37 ЖК Української РСР потребуючими поліпшення  умов визнаються громадяни, забезпечені житловою площею нижчою за рівень, визначений чинним законодавством, а облік таких осіб здійснюється за їх місцем роботи або за їх місцем проживання.
 
У статті 43 ЖК Української РСР визначено, що громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.
 
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах,           у порядку і відповідно до вимог, встановлених ЖК Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.
 
На виконання пункту 1 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» Кабінет Міністрів України постановою від 03 серпня 2006 року № 1081 затвердив Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями. 
 
Пункт 4 вищевказаного порядку передбачено, що центральні органи виконавчої влади, які здійснюють керівництво Збройними Силами,                іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями, правоохоронні органи спеціального призначення, Держспецтрансслужба та Держспецзв`язок, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, видають нормативно-правові акти з питань забезпечення військовослужбовців житлом.
 
У пункті 2 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до статті 12 Закону України від 24 червня 2004 року № 1865-IV «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» зазначено, що військовослужбовці, що перебували на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, до набрання чинності цим Законом забезпечуються жилими приміщеннями для постійного проживання відповідно до раніше встановленого законодавством порядку.
 
В абзаці 4 пункту 4 розділу ІІ «Прикінцеві положення» зазначеного Закону на Кабінет Міністрів України покладено зобов`язання забезпечити перегляд і скасування міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів, що суперечать цьому Закону. 
 
На виконання цієї вимоги, з метою приведення нормативно-правових актів Міністерства оборони України у відповідність із чинним законодавством, був виданий наказ Міністра оборони України від 06 жовтня 2006 року № 577.
 
Згідно з пунктом 26 постанови Кабінету Міністрів України «Про забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями» та пунктом 3.7 наказу Міністра оборони України від 06 жовтня 2006 року № 577 військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), зараховуються на облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей із збереженням попереднього часу перебування на обліку,           а також у списках осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житла.
 
Наказ Міністра оборони України від 06 жовтня 2006 року № 577 втратив чинність на підставі наказу Міністерства оборони України від 30 листопада 2011 року № 737, яким затверджено Інструкцію про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями.
 
Відповідно до пункту 2.15 цієї Інструкції військовослужбовці, які  перебувають на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), зараховуються на облік за новим місцем проходження служби разом з членами їх сімей із збереженням попереднього часу перебування на обліку, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житла.
 
Таким чином, на час звернення позивача із заявою про визначення дати квартирного обліку нормативно правові акти забезпечували збереження за військовослужбовцем прав на знаходження на квартирному обліку з дати первинної постановки на такий облік.
 
З урахуванням вказаного суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що зміна дати зарахування позивача на квартирний облік з 14 вересня 1992 року на 03 березня 1995 року є незаконною та призводить до порушення його прав та інтересів, оскільки він у встановленому законом порядку був зарахований на квартирний облік саме з 14 вересня 1992 року на загальну чергу під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 , переводився по військовій службі до іншої військової частини НОМЕР_1 та з квартирного обліку не знімався.
 
Аналогічні правові висновки висловлені Верховним Судом у постановах           від 28 березня 2018 року у справі № 760/9507/15-ц, від 07 червня 2018 року            у справі № 362/4273/17, від 27 вересня 2018 року у справі № 362/4307/17,         від 22 листопада 2018 року у справі № 362/6383/16-ц, від 18 березня          2019 року у справі № 285/3566/17, від 20 березня 2019 року у справі                        № 760/750/16-ц, від 04 листопада 2019 року у справі № 362/776/19,                 від 22 травня 2020 року у справі № 569/13485/17, від 05 серпня 2020 року у справі № 552/7905/17.
 
На підставі вказаного суд апеляційної інстанції обґрунтовано вважав, що порушені житлові права ОСОБА_1 підлягають поновленню у визначений ним спосіб, а саме шляхом зобов`язання відповідачів змінити дату зарахування його з членами родини на квартирний облік, оскільки в іншому випадку не відбулося ефективного захисту порушених прав та їх відновлення, що є основним завданням судочинства. Вказане спростовує доводи касаційної скарги про обрання позивачем неналежного способу захисту.
 
Твердження заявника, що зарахування позивача на квартирний облік у загальну чергу з 03 березня 1995 року є правомірним, оскільки лише з набранням чинності наказом Міністра оборони України від 03 лютого                1995 року № 20 було встановлено, що при переміщенні військовослужбовця по службі в інший гарнізон йому зараховується попередній час перебування на квартирному обліку, є безпідставними, оскільки на час виникнення спірних правовідносин наказ Міністра оборони України № 20 від 03 лютого 1995 року втратив чинність.
 
Доводи касаційної скарги, які стосуються задоволення судом апеляційної інстанції позовних вимог ОСОБА_1 до житлової комісії гарнізону              м. Києва, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки ці вимоги були пред`явлені позивачем до житлової комісії гарнізону м. Києва, яка правом на оскарження судового рішення у цій частині не скористалася, повноважень на представництво своїх інтересів у судів касаційної інстанції Київському КЕУ не давала. 
 
Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду, визначених статтею 400 ЦПК України, згідно з якою установлення фактичних обставин у справі, дослідження доказів і надання їм правової оцінки не належить до компетенції касаційного суду.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому його відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України необхідно залишити  без змін, а касаційну скаргу – без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
 
Керуючись статтями 402, 403, 409, 410, 416, ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України залишити без задоволення.
 
Постанову Київського апеляційного суду від 24 листопада 2020 рокузалишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді:	Є. В. Синельников    О. В. Білоконь   О. М. Осіян   Н. Ю. Сакара   В. В. Шипович