22-ц/804/1070/21 
                                                                                265/3933/20 

                                                                  П О С Т А Н О В А   
                                                       ІМЕНЕМ                  УКРАЇНИ
     „ 25 ”  травня  2021 року                                                  місто Маріуполь  Донецької  області 
Єдиний унікальний номер 265/3933/20
Номер провадження 22-ц/804/1070/21 
Донецький апеляційний суд у складі:
головуючого: Зайцевої С.А.
суддів: Биліни Т.І., Лопатіної М.Ю.
за участю секретаря: Лазаренко Д.Т. 
учасники справи :  
позивач – ККП «Маріупольтепломережа»
відповідач – Івченко С.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 січня 2021 року головуючого судді Адамової Т.С. зі складанням повного тексту судового рішення 25 січня 2020 року  по цивільній справі  про  стягнення  заборгованості  за спожиту теплову енергію ,-
В С Т А Н О В И В :
У червні 2020 року  Комунальне комерційне підприємство «Маріупольтепломережа» (далі-ККП «Маріупольтепломережа») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію .
           Позов мотивований тим, що   відповідач  ОСОБА_1   є наймачем нерухомого майна за адресою:  АДРЕСА_1 опалювальна площа квартири складає 72,65 кв.м , за  особовим рахунком № НОМЕР_1 .
           ККП «Маріупольтепломережа « надає відповідачу житлово-комунальні послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання .  Відповідач належним чином не виконує свої обов`язки як споживач, а саме  не в повному обсязі оплачує вартість наданих позивачем послуг, внаслідок чого за період з  01 вересня 2016 року по 01 травня 2020 року утворилась заборгованість у сумі 30 034,93 грн. ,яку позивач разом із інфляційними втратами в сумі 2 865,48 грн, 3% річних в сумі 1306,56 та судовим збором просив стягнути на свою користь з відповідача .
Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 січня 2021 року позовні вимоги   задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ККП «Маріупольтепломережа» заборгованість з централізованого опалення за період з 17 червня 2017 року по 01 травня 2020 року в розмірі 24 327,99 грн, заборгованість 3 % річних у розмірі 716,87 грн, інфляційні витрати у сумі 1160,92 грн та судовий збір у розмірі 1610,33 грн.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають  значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. 
Зокрема, зазначено щодо порушення норм процесуального права,що позовна заява підписана не уповноваженою особою, позивачем до матеріалів справи не надано доказів на підтвердження процесуальної дієздатності, судом першої інстанції не застосовано вимоги ст. 257 ЦПК України, тому, відповідно до  ч. 1 ст. 377 ЦПК України  таке право має апеляційний суд. 
Крім того, щодо порушення норм матеріального права зазначено, що в обґрунтування задоволення позовних вимог в рішенні суду вказано, що позивачем надавались відповідачу послуги з централізованого опалення відповідно до договору № 16962 від 05 березня 2012 року.  Так, згідно з матеріалами справи між ККП «Маріупольтепломережа» (виконавець) та ОСОБА_2 було укладено вказаний договір  про постачання послуг з централізованого опалення, який засвідчено їх підписами. Зауважено, що жодних угод між відповідачем та ККП «Маріупольтепломережа» не укладалося. Тому, оскільки з матеріалів справи беззаперечно вбачається, що договір № 16962 від 05 березня 2012 року про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води між позивачем та відповідачем не укладався, жодних зобов`язань між позивачем та відповідачем не було, таким чином відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Проте, як встановлено в ухвалі Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16 березня 2020 року по справі № 265/6561/19, він з 2015 року не мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , таким чином відповідач не міг користуватися послугами, які є предметом даного спору.
Відзив на апеляційну скаргу   ККП «Маріупольтепломережа»  мотивований законністю та обґрунтованістю рішення суду першої інстанції . Зокрема зазначають,що   судом першої інстанції з`ясовані повноваження представника  ККП «Маріупольтепломережа» з усіма правами позивача, передбаченими законом, зокрема і  правом  розписуватися від імені підприємства. Крім того, при розгляді справи у суді першої інстанції відповідачем дане питання не порушувалося та сумнівів щодо повноважень представника підприємства не виникало.  Судом першої інстанції з`ясовано, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 22 грудня 2010 року та споживач повинен дотримуватись вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг та зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором або законом строки. ККП «Маріупольтепломережа» здійснює постачання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання у кв. АДРЕСА_3 , де зареєстрований відповідач. Так як цей будинок є багатоповерховим, опалення до квартири здійснюється від транзитних трубопроводів житлового будинку і є невід`ємною частиною системи опалення вказаного будинку. Відповідач є споживачем послуг підприємства, оскільки зареєстрований у будинку, приєднаному до мережі теплопостачання, що свідчить про те, що він фактично користується послугами теплопостачання. За його адресою саме на ім`я ОСОБА_1 відкритий особовий рахунок НОМЕР_1 , а опалювальна площа складає 72,65 кв.м. Підключення квартири до централізованої мережі теплопостачання і відкриття особового рахунку слід вважати фактичним укладанням договору на умовах, передбачених Законом України  «Про теплопостачання» та Постанови Кабінету Міністрів України  від 21 липня 2005 року № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення».
В матеріалах справи дійсно знаходиться договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води від 05 грудня 2012 року № 16962, укладений між ККП «Маріупольтепломережа» та ОСОБА_1 , у преамбулі договору зазначений  який є власником (наймачем, орендарем квартири),  та підписаний ОСОБА_2 . Однак, жодних заперечень з цього приводу  при розгляді справи у суді першої інстанції ОСОБА_1 не надавалося. Просили залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу  без задоволення.
У судове  засідання  апеляційного суду ОСОБА_1   та представник  ККП «Маріупольтепломережа»  не з*явилися,належним чином були  повідомлені   про дату, час і місце судового засідання  шляхом отримання  телефонограм, зареєстрованих в журналі телефонограм №3.9-13 за №№1346,1347  та судових  повісток , про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення ( а.с.113-115,124,126). Від представника ККП « Маріупольтепломережа» Коляда Ю.Г. надійшла заява про відкладення розгляду справи на більш пізній термін через перебування представника позивача у відпустці з 24 травня 2021 року по 08 червня 2021 року.
Апеляційний суд ,при розгляді заяви представника позивача , враховує, що закон створює рівні умови для осіб, що володіють правом звернення до суду, зобов`язавши суд повідомляти цих осіб про час і місце розгляду справи. Суд прийняв вичерпні заходи для повідомлення учасників справи про день та час розгляду справи. Між тим,  з урахуванням належного повідомлення всіх учасників справи про дату,час і місце розгляду справи, суд апеляційної інстанції  не вбачає перешкод для розгляду справи.              
         Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
          Апеляційний суд , з метою дотримання строків розгляду справи, передбачених  ч.1 ст.371 ЦПК України , де  строк розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції  протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника позивача , який  своєчасно і належним чином повідомлений  про час і місце розгляду справи,та  суд апеляційної інстанції не вбачає  підстав  для відкладення розгляду справи. 
          У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (ч.2 ст.247 ЦПК України). 
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга  підлягає  залишенню без задоволення з наступних підстав.
Згідно з ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам закону судове  рішення  відповідає.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно з відомостями Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради в реєстрі територіальної громади міста Маріуполя  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1   з  22 грудня 2010 року по теперішній час.
ККП "Маріупольтепломережа" є постачальником послуг централізованого опалення до квартири де зареєстрований відповідач ОСОБА_1 
Опалювальна площа квартири АДРЕСА_3 складає 72,65 кв.м.
Згідно з розшифровкою особового рахунку № НОМЕР_1 , наданого ККП "Маріупольтепломережа", заборгованість за користування послугами централізованого опалення 01 вересня 2016 року по 01 травня 2020 складає 30034,93 грн, 3% річних у розмірі 1306,56 грн, інфляційні втрати в сумі 2865,48 грн.
При цьому протягом вказаного періоду позивачем надавались відповідачу послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, від яких відповідач не  відмовлявся   та за користування якими проводились нарахування відповідно до встановлених тарифів. 
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 16 березня 2020 року було скасовано судовий наказ від 22 жовтня 2019 року, виданий Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя Донецької області № 265/6561/19 (провадження № 2-н/265/552/2019) про стягнення з ОСОБА_1 на користь ККП «Маріупольтепломережа» заборгованість за теплову енергію за період з 01 жовтня 2016 року по 01 серпня  2019 року в сумі 18783, 89 грн., суми інфляційних витрат у розмірі 2241,34 грн., 3% річних у розмірі 775,09 грн., а також витрати з оплати судового збору в сумі 192,10 грн.
Задовольняючи частково позовні вимоги ККП «Маріупольтепломережа» ,суд першої інстанції виходив  з того, що позивачем надавалось теплопостачання у будинок, де знаходиться квартира відповідача, проте відповідачем оплата за надані послуги не здійснювалась,тому із застосуванням ст.267 ЦК України ,суд стягнув з ОСОБА_1 заборгованість за спожиту теплову енергію   за період з 17 червня 2017  року  по 01 травня 2020 року в розмірі 24 327,99 грн.,3 % річних у розмірі 716,87 грн та інфляційні втрати у розмірі 1 160,92 грн.
З  такими висновками суду першої інстанції повністю  погоджується і суд апеляційної інстанції, оскільки  вони  відповідають фактичним обставинам справи  та вимогам  норм   матеріального права. 
            Правовідносини між сторонами у справі, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин, регламентуються наступними правовими нормами.
          Відповідно до пунктів 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України  від 21 липня 2005 року № 630, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.
           З моменту надання позивачем споживачам послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, відповідно до Закону України  «Про житлово-комунальні послуги» між сторонами виникли правовідносини, які полягають у виконанні споживачем зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати спожитих послуг.
            Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України  «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Споживачем житлово-комунальних послуг являється фізична особа чи юридична особа, яка отримує чи має намір отримувати житлово-комунальні послуги.
           Згідно зі статтею 13 Закону України  «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються зокрема на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо-будинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).
           Як зазначено у статті 19 згаданого Закону, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем.
          Статтями 20, 21 Закону України  «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно з законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов`язком споживача - є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.
         Відповідно до статті 32  Закону України  «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.
         Згідно з частинами 1, 2 статті 9 Закону України  «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
         Послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води передбачені статтями 21 та 22 цього Закону.
         Крім того, нарахування позивачем оплати житлово-комунальних послуг за нормами споживання відповідає вимогам Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України  від 21 липня 2005 року № 630.
      Також,  згідно частини  1 статті 901, частини 1 статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторонни (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності,а замовник зобов`язується оплатити зазначену послугу,якщо інше не встановлено договором.
         Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
        Відповідно до вказаної правової норми боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
         Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.
Відповідно правової позиції, наведеної у постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року в справі № 6-59 цс13, у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг, навіть за відсутності оформлених договірних відносин, на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України.  
          Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
           Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що позивач у справі довів факт надання ним у квартирі відповідача комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, що  відповідачем не спростовано. Однак за надані послуги відповідач, як споживач, у встановленому порядку не розрахувався, що спричинило виникнення заборгованості, про стягнення якої заявлено позовну вимогу у справі.
          У відповідача, як споживача таких послуг, виник обов`язок по їх оплаті, що встановлений частиною 2 статті 7 Закону України  «Про житлово-комунальні  послуги ».
           Апеляційний суд  вважає безпідставними посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач не мешкає в квартирі за адресою : АДРЕСА_1 та  відповідно, житлово-комунальні послуги, що стали предметом спору, не споживає.
             Оскільки,як вбачається з досліджених матеріалів справи ,він зареєстрований за вказаною адресою з 22 грудня 2010 року  та  є  споживачем послуг, наданих позивачем, а позивачем були надані послуги з теплопостачання вказаної квартири у повному обсязі, оскільки доказів іншого не надано та не  встановлено.        
              Обставини  не проживання у квартирі,  не впливають на правовідносини, що виникли між сторонами  справи та не є підставою для відмови у стягненні заборгованості зі сплати послуг за надані житлово-комунальні послуги.
             Особовий рахунок № НОМЕР_1   відкритий на ім`я  ОСОБА_1 , а тому  він  є належним відповідачем у справі.Крім того,з копії особового рахунку вбачається,що квартира АДРЕСА_3 придбана за договором купівлі продажу № 3637 від 06 серпня 2010 року (а.с.5). 
Згідно зі ст. 322 ЦК України, тягар утримання майна покладено на власника майна, якщо інше не встановлено договором або законом.
Нормами ст. 151 ЖК України встановленого на громадян, які мають в приватній власності жилий будинок, квартиру, покладено обов`язок забезпечувати утримання свого житла, проводити за свій рахунок поточний та капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію.
Споживач повинен дотримуватись вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг та зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором або законом строки.
           ККП «Маріупольтепломережа» здійснює постачання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання у кв. АДРЕСА_3 , де зареєстрований відповідач. Так як цей будинок є багатоповерховим, опалення до квартири здійснюється від транзитних трубопроводів житлового будинку і є невід`ємною частиною системи опалення вказаного будинку. Відповідач є споживачем послуг підприємства, оскільки зареєстрований у будинку, приєднаному до мережі теплопостачання, що свідчить про те, що він фактично користується послугами теплопостачання. 
         Посилання  скаржника  на необхідність застосування до спірних правовідносин  п.1 ч.1 ст.257 ЦПК України  також є безпідставним, оскільки відповідно до частини першої статті 47 ЦПК України  здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов*язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи,які досягли повноліття,а також юридичні особи. 
         Доречно звернути увагу на те,що цивільною процесуальною дієздатністю наділені усі юридичні особи з моменту їх реєстрації до припинення юридичної особи. Юридичних осіб у суді представляють їхні органи, що діють у межах повноважень, наданих їм законом, статутом чи положенням, або їх представники.
         Повноваження представника ККП «Маріупольтепломережа «  Коляди Ю.Г. підтверджені довіреністю підприємства ,яка підписана посадовою особою директором ,що діє на підставі установчого документа, зі змісту якої вбачається ,що  для виконання представницьких функцій ОСОБА_3 надані права,серед яких розписуватися від імені підприємства,у тому числі засвідчувати копії документів,вести справи у всіх судових установах із усіма правами,наданими законом позивачу,відповідачу і третім особам,чинити від імені підприємства всі процесуальні дії.
           Доводи апеляційної скарги  в частині підписання  05 лютого 2012 року договору про надання послуг з центрального опалення та постачання гарячої води № 16962 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , між ККП «Маріупольтепломережа» та ОСОБА_1 , не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
          Крім того,переглядаючи справу  в межах доводів та вимог апеляційної скарги, встановлено,що відповідачем ОСОБА_1 протягом розгляду справи ,надаючи клопотання (а.с.24,29,36,56,64), окрім застосування строку позовної давності до вимог позивача про стягнення заборгованості, жодних клопотань щодо залучення до участі у справі співвідповідача або заміни неналежного відповідача  не надавалось. 
    Відповідно до частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; 4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Відповідно до частин 1,2,3,4 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
           За встановлених обставин, доводи апеляційної скарги, щодо наявності правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції є безпідставними та висновків суду не спростовують. Аргументи відзиву на апеляційну скаргу є обґрунтованими . 
           Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що викладені аргументи апеляційної скарги є безпідставними та не можуть слугувати правовими підставами для скасування судового рішення, оскільки судом під час розгляду справи всебічно і повно досліджено та оцінено усі надані  докази,вірно і об`єктивно з`ясовано обставини справи, а тому будь-яких протиріч між висновками суду про права та взаємовідносини сторін і встановленими судом фактами не вбачається, судом в повному обсязі встановлено і досліджено предмет доказування у даній справі, виходячи з тих доказів, які надавалися у справі.
           Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
     Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
       Пункт 1 ст.6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП],§ 41.
      Таким чином, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
      На підставі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
     З огляду на результат апеляційного розгляду, витрати понесені у зв*язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції  не розподіляються. 

Керуючись ст.ст. 374,375,381,382  ЦПК України, апеляційний суд –

                                                                   П О С Т А Н О В И В  :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 25 січня 2021 року – залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.
Повний текст постанови складений 31 травня 2021 року .

Судді: