П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  824/971/16-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Анісімов Олег Валерійович   
Суддя-доповідач -  Боровицький О. А.   
20 квітня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Боровицького О. А. 
суддів:  Шидловського В.Б.  Матохнюка Д.Б. , 
за участю:
секретаря судового засідання: Яремчук Л.С, 
позивача: не з`явився, 
представника відповідача: Поліщук О.О.

розглянувши  у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Буковинської митниці Держмитслужби на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Чернівецької митниці Державної фіскальної служби України про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, 
В С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до Державної фіскальної служби України, Чернівецької митниці Державної фіскальної служби України в якому просив:
- визнати протиправними дії Державної фіскальної служби України щодо несвоєчасного поновлення його на роботі та стягнути з Чернівецької митниці Державної фіскальної служби України середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 16.08.2013 року по 25.01.2015 року.
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року адміністративний позов задоволено частково. Стягнуто з Буковинської митниці Державної митної служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 16.08.2013 року по 25.01.2015 року в сумі 60174 (шістдесят тисяч сто сімдесят чотири) грн. 15 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.
Позивач в судове засідання не з`явився про причини неявки суду не повідомив, хоча про час та дату розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи.
Представник відповідача підтримала доводи апеляційної скарги та просила суд задовольнити її. Додатково зазначила, що позивачем згідно виконавчого листа від 05.11.2015 року отримано кошти в сумі 20981,50 грн. Щодо заявленого розрахунку про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 16.08.2013 року по 25.01.2015 року в сумі 84735,29 грн., із вирахуванням отриманих коштів у сумі 20981,50 грн., вказана сума до стягнення не підлягає до задоволення, оскільки не підтверджена належними письмовими доказами, а сам розрахунок не відповідає вимогам Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, яка прибула в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 із 1995 року проходив державну службу в митних органах України, де працював на різних посадах, що підтверджується копією трудової книжки. 
Наказом Державної митної служби України № 107-к від 25.01.2012 року “По особовому складу Чернівецької обласної митниці” за порушення Присяги державного службовця, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 30 Закону України “Про державну службу” припинено перебування ОСОБА_1 на державній службі в митних органах з 26.01.2012 року. (встановлено постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 21 червня 2013 року).
Вважаючи наказ та мотиви звільнення незаконними, позивач звернувся до суду з позовом про скасування наказу.
Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 21 червня 2013 року: визнано протиправним звільнення ОСОБА_1 та скасовано наказ Державної митної служби України №107-к від 25.01.2012 року в частині припинення перебування його на державній службі в митних органах України; поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора відділу митного оформлення №2   митного поста "Вадул-Сірет" Чернівецької обласної митниці з 26.01.2012 року; стягнуто з Чернівецької обласної митниці на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26.01.2012 р. за виключенням заробітної плати за 1 місяць.
У частині позовних вимог про поновлення на державній службі в митних органах України на посаді старшого інспектора відділу митного оформлення № 2 митного поста "Вадул-Сірет" Чернівецької обласної митниці ОСОБА_1 постанова суду підлягала до негайного виконання. 
Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 15.08.2013 року №2а/2470/372/12 постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 21.06.2013 року в справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної митної служби, правонаступником якої є Міністерство доходів і зборів України, Чернівецької обласної митниці про визнання звільнення незаконним та поновлення на роботі, - змінено. Абзац 4 резолютивної частини постанови викладено в наступній редакції: "Стягнути з Чернівецької обласної митниці на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26.01.2012 року по 15.08.2013 року в розмірі 67534,72 грн.".
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19.06.2014 року рішення Вінницького апеляційного адміністративного суду від 15.08.2013 року, постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 21.06.2013 року залишено без змін.
На підставі заяви ОСОБА_1 від 21.11.2013 року йому здійснено виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 27.01.2012 року по 15.08.2013 року в розмірі 67534,72 грн., з вирахуванням сум допомоги по безробіттю отриманої у Новоселицькому центрі зайнятості та обов`язкових податків (даний факт сторонами не заперечувався). 
З матеріалів справи видно, що 08.07.2014 року ОСОБА_2 видано виконавчий лист №2а/2470/372/12 про примусове виконання пунктів 2, 3 та 5 постанови Чернівецького окружного адміністративного суду від 21.06.2013 року.
Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 09.10.2014 року про заміну сторони виконавчого провадження замінено боржника у виконавчому провадженні ВП №44418719, а саме замінено Державну митну службу України на Державну фіскальну службу України.
Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 27.11.2014 року №2а/2470/372/12 змінено спосіб і порядок виконання постанови Чернівецького окружного адміністративного суду від 21.06.2013 року, а саме постановлено: поновити ОСОБА_1 на посаду, яка відповідає кваліфікаційним вимогам посади старшого інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста "Вадул-Сірет" Чернівецької митниці Міндоходів або на рівнозначну посаду з 26.01.2012 року.
Відповідно до наказу ДФС України від 17.01.2015 року №134-о “Про виконання рішення суду” скасовано наказ ДМС України від 24.01.2012 року №107-к “По особовому складу Чернівецької обласної митниці”. 
Надалі, ОСОБА_2 оголошено наказ Державної фіскальної служби України від 17.01.2015 року №134-0. “По особовому складу митних органів” щодо скасування наказу Державної митної служби України від 25.01.2012 року №107-к “По особовому складу Чернівецької обласної митниці” в частині припинення 26.01.2012 року перебування на державній службі в митних органах. Також, наказано вважати ОСОБА_1 таким, що приступив до виконання обов`язків інспектора митного поста Чернівецької митниці ДФС з 26.01.2015 року з посадовим окладом згідно штатного розпису митниці.
Відтак, у відповідача був обов`язок щодо негайного виконання рішення суду від 21 червня 2013 року в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста "Вадул-Сірет" Чернівецької обласної митниці. 
Водночас, з матеріалів справи видно, що позивача було поновлено на роботі лише наказом від 17 січня 2015 року №134-о, а до роботи він приступив 26 січня 2015 року згідно наказу від 26 січня 2015 року №38-о.
У зв`язку із поновленням ОСОБА_1 26.01.2015 року на посаді старшого інспектора митного поста “Вадул-Сірет” Чернівецької митниці Міндоходів, кадровою службою були внесені відповідні записи у його трудову книжку НОМЕР_1 .
На звернення від 09.02.2015 року щодо виплати середньомісячної заробітної плати за час затримки виконання рішення суду з 16.08.2013 року по 26.01.2015 року, ОСОБА_1  отримав  відповідь  від 14.02.2015 року №1369/24-70-10-12/01-С-4, якою йому повідомлено, що проведення виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 16.08.2013 року по 25.01.2015 року відповідно до положень статті 236 КЗпП України можливе лише за ухвалою органу, який розглядав трудовий спір, вказану відмову оскаржив до суду.
Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 21.07.2015 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю, визнано протиправними дії Державної фіскальної служби України щодо несвоєчасного поновлення ОСОБА_1 на роботі та вирішено стягнути з Чернівецької митниці Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 16.08.2013 року по 25.01.2015 року в сумі 20981,50 грн. (двадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят одна грн.50 коп.).
08.09.2015 року ухвалою Вінницького  апеляційного адміністративного суду  апеляційні скарги Державної фіскальної служби України та ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 21.07.2015 року без змін. 
Ухвалою від 17 листопада 2015 року Вищий адміністративний суд України відмовив у відкритті провадження за касаційною скаргою Державної фіскальної служби України, Чернівецької митниці Державної фіскальної служби України на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 21 липня 2015 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 8 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Чернівецької митниці Державної фіскальної служби України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії. 
26.10.2016 року постановою Верховного суду України  заяву   ОСОБА_1 задоволено. Постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 21.07.2015 року, ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 08.09.2015 року, ухвалу Вищого адміністративного суду України від 02.10.2015 року в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду скасовано, справу у цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 17.03.2017 року по справі № 824/971/16-а, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2017 року, позов задоволено частково. Стягнуто з Чернівецької митниці Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 16.08.2013 року по 25.01.2015 року в сумі 45638,30 грн. (сорок п`ять тисяч шістсот тридцять вісім грн. 30 коп.). В іншій частині позовних вимог відмовлено 
Постановою Верховного Суду від 06.08.2020 року по справі № 824/971/16-а (адміністративне провадження № К/9901/33747/18) Постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 17 березня 2017 року та постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2017 року скасовано, а справу № 824/971/16-а направлено на новий розгляд до Чернівецького окружного адміністративного суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Предметом розгляду даної справи є стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку із невиконанням судового рішення. Відтак, суд у цій справі, дослідивши обставини справи та вже проведені з позивачем розрахунки, визначить чи наявні підстави для стягнення з відповідача відповідних сум.
Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Кодекс законів про працю України (далі - КЗпП України) регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.
Частиною другою статті 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Частиною п`ятою статті 235 КЗпП України передбачено, що рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню..
Відповідно до частини другої статті 14 КАС України (у редакції, чинною до 15 грудня 2017 року), судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Згідно з частиною третьою статті 14 КАС України (у редакції, чинною до 15 грудня 2017 року), невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Згідно частини першої статті 255 КАС України (у редакції, чинною до 15 грудня 2017 року) постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.
Відповідно до частини першої статті 256 КАС України (у редакції, чинною до 15 грудня 2017 року) негайно виконуються постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби та присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць.
Відповідно до частини другої статті 257 КАС України (у редакції, чинною до 15 грудня 2017 року) визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.
За змістом статті 236 КЗпП України в разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
Частиною першою статті 27 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 року №108/95-ВР визначено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Із змісту постанови Верховного суду України від 26 жовтня 2016 року у даній справі видно, що середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону №108/95-ВР за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).
Пунктом 5 розділу ІV Порядку № 100 визначено, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно пункту 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період.
Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку № 100).
Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 Порядку № 100).
З урахуванням зазначених норм, зокрема абзацу третього пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. 
Судом встановлено, що звільнення ОСОБА_1 відбулося 25 січня 2012 року, а відтак середня заробітна плата позивача повинна обчислюватися з виплат, отриманих ним за попередні два місяці роботи, а саме за листопад, грудень 2011 року.
При цьому, як встановлено судами при розгляді даної справи, на виконання вимог Верховного суду України, а також ухвали Чернівецького окружного адміністративного суду щодо надання письмових доказів, Чернівецька митниці ДФС надала довідку-розрахунок від 09.02.2017 року № 1151/24-70-05-16/01 середньої заробітної плати ОСОБА_1 , яка обчислюється з виплат, отриманих ним за попередні два місяці роботи до звільнення, а саме за листопад - грудень 2011 року з урахуванням виплати премії. Середньомісячна заробітна плата становить 4015,44 грн. Середньоденна заробітна плата становить 182,52 грн. (Т.5, а.с. 54). Кількість робочих днів за час затримки виконання рішення суду за період із 16.08.2013 року по 25.01.2015 року становить 365 робочих дні, в т.ч: серпень 2013 року – 10 днів, вересень 2013 року – 21 день, жовтень 2013 року – 23 дні, листопад 2013 року – 21 день, грудень 2013 року – 22 дні, 2014 рік – 251 день, січень 2015 року – 17 днів. 
Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 32 постанови від 06.11.1992 р. № 9 “Про практику розгляду судами трудових спорів” вбачається, що при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога по тимчасовій непрацездатності, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), яку працівник мав в цей час.
Судами також констатовано, що позивачем згідно виконавчого листа № 24/1306/15-а від 05 листопада 2016 року отримано кошти в сумі 20981,50 грн.
Разом з цим, при зверненні з касаційною скаргою від 12 липня 2017 року позивач вказував, що відбулося підвищення його посадового окладу, відповідно актів законодавства, як в розрахунковому періоді (листопад, грудень 2011 року), так і в періоді, протягом якого зберігається середній заробіток (з 16 серпня 2013 року по 25 січня 2015 року). Тому, позивач вважає, що відповідно пункту 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. При цьому, порядок визначення коригуючого коефіцієнта підвищення наведено в листі Міністерства праці та соціальної політики від 24 жовтня 2008 року № 396/13/84-08, який наявний у матеріалах цієї справи.
На основі аналізу наявної у матеріалах справи довідки Буковинської митниці Державної митної служби України від 30.09.2020 року №72-08/1/7.2-22/14/6112 судом встановлено, що в період 2013-201 років відбулося підвищення посадового окладу позивача. Зокрема, станом на 01.08.2013 року посадовий оклад старшого інспектора становив 1147,00 грн., а в період з 01.12.2013 року по 25.01.2015 року посадовий оклад старшого державного інспектора становив 1218,00 грн. (Т.6, а.с. 50).
За змістом пункту 10 Порядку № 100 у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.
Виходячи з відкоригованої таким чином заробітної плати у розрахунковому періоді, за встановленим у пунктах 6, 7 і 8 розділу IV Порядку № 100 визначається середньоденний (годинний) заробіток. У випадках, коли підвищення тарифних ставок і окладів відбулось у періоді, протягом якого за працівником зберігався середній заробіток, за цим заробітком здійснюються нарахування тільки в частині, що стосується днів збереження середньої заробітної плати з дня підвищення тарифних ставок (окладів).
Аналізуючи зміст пункту 10 Порядку № 100, слід зазначити, що коефіцієнт коригування заробітної плати повинен розраховуватися шляхом ділення посадового окладу, встановленого працівникові після підвищення, на посадовий оклад, який був у працівника до підвищення.
Отже, враховуючи вимоги зазначеної правої норми, слід зазначити, що підвищення саме посадового окладу (тарифної ставки) передбачає, відповідно, і коригування заробітної плати. При цьому, розрахунок коефіцієнту коригування заробітної плати, який необхідно множити на суми виплат за період до підвищення, має здійснюватися при кожному підвищенні посадового окладу. Розрахований коефіцієнт слід множити на суми виплат за період до підвищення.
Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 817/1169/16 (провадження № К/9901/55021/18) та від 26 червня 2019 року у справі № 813/5855/15 (провадження № К/9901/13309/19).
Таким чином, середній заробіток за час затримки виконання рішення суду необхідно обчислювати із врахуванням підвищених тарифних ставок і посадових окладів шляхом коригування на коефіцієнт їх підвищення.
Суд звертає увагу на те, що у наявному у матеріалах справи розрахунку середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду за період 16.08.2013 року по 25.01.2015 року ОСОБА_1 , з урахуванням коефіцієнту підвищення тарифних ставок (посадових окладів) від 09.02.2017 року № 1156/24-70-05-16/02 Чернівецька митниця ДФС констатує той факт, що коефіцієнт підвищення тарифних ставок до розрахунку середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду ОСОБА_1 не застосовується (Т.5, а.с. 55). За таких обставин, суд вважає, що у довідці-розрахунок Чернівецької митниці ДФС від 09.02.2017 року № 1151/24-70-05-16/01 середньої заробітної плати ОСОБА_1 , у якій середньоденну заробітну плату ОСОБА_1 визначено у розмірі 182,52 грн., не враховано коефіцієнт підвищення посадового окладу.
Згідно довідки Буковинської митниці Держмитслужби від 19.10.2020 року №7.2-08/1/7.2-22/8.19/6480, встановив, що посадовий оклад позивача у розрахунковий період (листопад, грудень 2011 року) становив: з 01.10.2011 року по 30.11.2011 року – 985,00 грн.; з 01.12.2011 року по 31.12.2011 року – 1004,00 грн. Відтак, коефіцієнт підвищення у такому разі становить 1,02 (1004,00 грн. / 985,00 грн. = коефіцієнт 1,02) (Т.6, а.с. 59).
Як зазначено вище, середньоденна заробітна плата у розрахунковому періоді визначена у розмірі 182,52 грн. Разом з цим, з урахуванням коефіцієнту підвищення середньоденна заробітна плата у цьому періоді повинна становити 182,52 грн. х 1,02 = 186,17 грн.
У свою чергу, згідно довідки Буковинської митниці Держмитслужби від 30.09.2020 року №7.2-08/1.7.2-22/14/6112 посадовий оклад позивача станом на 01.08.2013 року становив 1147,00 грн., а у період з 01.12.2013 року по 25.01.2015 року – 1218,00 грн. (Т.6, а.с. 50).
Отже, середньоденний заробіток по кожному періоду підвищення становить:
- з 16.08.2013 року по 30.11.2013 року - 212,23 грн. (1147,00 грн / 1004,00 грн. = коефіцієнт 1,14; 186,17 грн х 1,14 = 212,23 грн.).
- з 01.12.2013 року по 25.01.2015 року - 224,96 грн. (1218,00 грн / 1147,00 грн. = коефіцієнт 1,06; 212,23 грн х 1,06 = 224,96 грн.).
5.35. Враховуючи наведені розрахунки, середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі ОСОБА_1 становить:
- за період з 16.08.2013 року по 30.11.2013 року - 15917,25 грн (75 робочих днів х 212,23 грн.).
- за період з 01.12.2013 року по 25.01.2015 року - 65238,40 грн (290 робочих днів х 224,96 грн.).
Таким чином, з урахуванням визначеної вище середньоденної заробітної плати, а також кількості робочих днів за час затримки виконання рішення суду, суд зазначає, що середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі ОСОБА_1 за період з 16.08.2013 року по 25.01.2015 року становить 81155,65 грн. (15917,25 грн.+65238,40 грн).
З урахуванням того, що згідно виконавчого листа № 24/1306/15-а від 05 листопада 2016 року позивачем отримано кошти в сумі 20981,50 грн., суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 16.08.2013 року по 25.01.2015 року на користь позивача необхідно стягнути з Буковинської митниці Держмитслужби середній заробіток у розмірі 60174,15 грн.
Щодо твердження представника відповідача про те, що позивачу було виплачено кошти в сумі 66619,80 грн. являється безпідставним та необґрунтованим, оскільки на запитання суду під час судового засідання в суді апеляційної інстанції, якими належними та допустимими доказами підтверджується виплата коштів в сумі 66619,80 грн. представник відповідача не могла відповісти. Більше того, колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні будь які належні та допустимі докази, які підтверджують виплату Буковинською митницею Держмитслужби позивачу коштів в сумі 66619,80 грн., а тому вказані доводи судом апеляційної інстанції до уваги не беруться.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.
Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Буковинської митниці Держмитслужби залишити без задоволення, а  рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі   22 квітня 2021 року.

Головуючий	 	 	Боровицький О. А.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Шидловський В.Б.    Матохнюк Д.Б.