Справа № 161/7885/20 	Головуючий у 1 інстанції: Присяжнюк Л. М. 	
Провадження № 22-ц/802/464/21  Категорія: 39 	  Доповідач: Карпук  А. К.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
19 квітня 2021 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Карпук А.К.
суддів – Здрилюк О.І., Федонюк С. Ю.,
секретар Вакіна Д. О.,
з участю: представника позивача Місюри І. В.,
представника відповідача Можайка І. О. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 поданою її представником ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 січня 2021 року,-,

В С Т А Н О В И В :
У травні 2020 року Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», від імені якого діє філія Волинське обласне управління АТ «Ощадбанк» звернулося до суду із зазначеним позовом, який обгрунтувало тим, що 15.06.2018 між сторонами підписано заяву про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки). Згідно з п. 3.1 Заяви про приєднання шляхом підписання цієї Заяви про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки), Клієнт беззастережно приєднався до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, затвердженого постановою правління АТ «Ощадбанк» розміщений на Інтернет - сторінці на офіційному сайті Банку http://www.oschadbank.ua та уклав з Банком Договір, складовою частиною якого є умови договору банківського рахунку. На підставі наданих клієнтом документів банк відкрив клієнту поточний рахунок з тарифним пакетом «Мій комфорт» та встановив кредит в розмірі 35 000,00 грн. зі строком кредитування 60 місяці з можливим продовженням на той самий строк. Процентна ставка за кредитом є фіксованою і складає 35,00 % річних за користування кредитними коштами. 12 грудня 2018 року відповідач підписав Заяву на встановлення (збільшення) відновлювальної кредитної лінії.
Відповідач користувалась кредитними коштами, проте свої зобов`язання по їх поверненню виконує не в повному обсязі, внаслідок чого станом на 13 травня 2020 року утворилась заборгованість в розмірі 50 259,33 грн., з яких заборгованість за основним боргом (кредитом) – 34 855,00 грн.; заборгованість за процентами – 10 427,86 грн., комісія – 1 031,55 грн.; пеня – 2 808,65 грн.; 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу – 952,12 грн.; інфляційні втрати – 184,15 грн., які позивач просив стягнути із відповідача, а також судові витрати по справі.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 січня 2021 року позов задоволено частково.
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» в особі філії - Волинське обласне управління АТ «Ощадбанк» заборгованість в розмірі 45 282 грн. 86 коп., з яких заборгованість за основним боргом (кредитом) – 34 855,00 грн.; заборгованість за процентами – 10 427,86 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Ощадбанк» в особі філії Волинське обласне управління АТ «Ощадбанк» судові витрати по справі, а саме - 1 893 грн. 87 коп. судового збору.
В решті позову відмовити. 
В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити нове – про відмову в позові.
Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо не оскаржуваної частини рішення ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач, посилаючись на її безпідставність, а також законність та обґрунтованість судового рішення, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін з таких підстав.
Судом встановлено, що 15.06.2018 між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 було укладено Договір №629215 комплексного банківського обслуговування із відкриттям поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (а.с. 9-10).
За умовами цього Договору (блок 6) Банк встановив клієнту кредит у сумі 35 000 гривень, із процентною ставкою 35,0 % річних. Строк кредитування становить 60 місяців, повернення кредиту та відсотків повинно відбуватись щомісяця в розмірі 5% від суми заборгованості (а.с. 10).
На виконання вказаного договору позивачу відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 у національній валюті України на умовах тарифного пакету «Мій комфорт». Банк оформив та видав позивачу платіжну картку «Mastercard Debit Word» та ПІН - конверт до неї.
Відповідач у п. 3.3.2 Договору визначила свій фінансовий номер мобільного телефону та підключилася до послуг СМС інформації.
Станом на 13 травня 2020 року за ОСОБА_1 рахується заборгованість в розмірі 50 259,33 грн., з яких заборгованість за основним боргом (кредитом) – 34 855,00 грн.; заборгованість за процентами – 10 427,86 грн., комісія – 1 031,55 грн.; пеня – 2 808,65 грн.; 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу – 952,12 грн.; інфляційні втрати – 184,15 грн.
29 грудня 2018 року з використанням Інтернет ресурсу «Ощад 24/7» з кредитного рахунку відповідача були здійснені операції по переказу коштів на карту іншого на загальну сум 41 345,55грн, з яких 35 886,55 грн. були кредитні кошти, що не заперечується сторонами справи.
Як вбачається з довідки Луцького ВП Головного управління Національної поліції у Волинській області від 30.12.2018 №46628/58/03-18 ОСОБА_1 зверталась в Луцький ВП ГУНП у Волинській області щодо вчинення шахрайських дій відносно неї.
Дана подія зареєстрована в ЖЕО Луцького ВП ГУНП у Волинській області під №46628 від 29.12.2018 та приєднана до ЄДР за №12018030010000031 від 30.12.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.
03 січня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до АТ «Ощадбанк» із письмовою заявою про повернення коштів, списаних із зарплатної та кредитної карток.
Представником позивача надано суду витяг з СМС повідомлень Банку на фінансовий номер відповідача, згідно з яким Банк скерував інформацію для реєстрації в Ощад 24/7, повідомляв про відхилення операцій по списанню коштів через перевищення ліміту, а також про списання коштів, вказавши залишок на балансі (а.с. 75-81).
Як встановлено судом, між сторонами 15.08.2018 укладено договір комплексного банківського обслуговування, який передбачає відкриття рахунку та надання кредитних коштів.
Відповідно до частини першої статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
Згідно з частиною першою статті 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.
Статтею 1073 ЦК України передбачено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.
Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.
Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем — особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.
Відповідно до статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» держатель спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.
Згідно з пунктом 2 розділу VІ Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705 (далі — Положення) емітент зобов`язаний не розкривати іншим особам, крім користувача, ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу.
Відповідно до пункту 3 розділу VІ Положення банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором, повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу. Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій.
Згідно з пунктом 5 розділу VI Положення користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які ним не виконувалися.
Згідно з пунктом 6 розділу VI цього Положення користувач після виявлення факту платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.
Пунктами 7, 8 розділу VI Положення визначено, що емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.
Відповідно до пункту 9 розділу VІ Положення користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН у або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Пунктом 9.14 Договору передбачено, що клієнт зобов`язаний забезпечити/гарантувати неможливість отримання третіми особами інформації про Логін, Пароль, Картковий пароль, а також ПІН, CVV2\CVC2, строк дії, номер Картки тощо. Ризик і відповідальність за несанкціоноване використання Логіна, Пароля, Карткового пароля несе виключно Клієнт.
Згідно з п. 9.15 Договору клієнт несе ризик та негативні наслідки передачі ним третій особі мобільного телефона (відповідної SIM-карти), номер якого визначений в Заяві про приєднання до Договору комплексного обслуговування фізичних осіб або повідомлений Банку в іншому встановленому Договором порядку як Номер мобільного телефону Клієнта, їх втрати, незаконного заволодіння ними, а також ризик технічного перехоплення інформації, направленої на Номер мобільного телефону Клієнта
Представником відповідача у суді апеляційної інстанції не спростовано, що операції щодо зняття та перерахування коштів з платіжної картки ОСОБА_1 супроводжувалися коректним введенням логіну та паролю в систему «Ощад 24/7», які мали зберігатись відповідачем. Після першого списання коштів із рахунку 29.12.2018 р. о 01.04 год. суми 5 000,00 грн., про що ним отримано СМС-повідомлення, відповідач на гарячу лінію АТ «Ощадбанк» не повідомляла, що призвело до повторного зняття коштів о 01.09 год. та 01.15 год. у сумах 34 000,00 грн. та 500,00 грн.
Відповідач вперше звернулася до банку з заявою 31.01.2019, у якій повідомила про знаття коштів з рахунку (а.с. 36).
З урахуванням указаних норм матеріального права та встановлених судом обставин справи, відповідно до яких відповідач не забезпечила неможливості отримання сторонніми особами відомостей, які надали можливість електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, наслідком чого стало переведення коштів з карткового рахунку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що АТ «Ощадбанк» не несе відповідальності перед позивачем за вчинення відповідних платіжних операцій.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Заява приєднання, яка підписана ОСОБА_1 містить погоджену процентну ставку за користування кредитом в розмірі 35 % річних, суд першої інстанції підставно стягнув із відповідача на користь позивача заборгованість за тілом кредиту в розмірі 34855 гривень та процентів в розмірі 10 427,86 гривень.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з приписами статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Доводи апеляційної скарги зводяться до суб`єктивного тлумачення обставин справи, переоцінки доказів, які були предметом судового розгляду і яким суд надав правильну правову оцінку, а тому не слугують підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, яке ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 подану її представником ОСОБА_2 залишити без змін.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 січня 2021 року в даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий
Судді