Справа № 466/7859/18                                Головуючий у 1 інстанції: Свірідова В.В. 
Провадження № 22-ц/811/101/20                        Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П. 
Категорія: 39

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
18 травня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої – Крайник Н.П.,
суддів: Шеремети Н.О., Мельничук О.Я.,
при секретарі: Ждан К.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 26 листопада 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до АТ «Перший Український Міжнародний Банк», Комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу» в особі державного реєстратора Бойко Христини Романівни про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру, -

ВСТАНОВИВ:

       01.10.2018 ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Львова з позовом до АТ «Перший Український Міжнародний Банк», Комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу» в особі державного реєстратора Бойко Христини Романівни про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру, в якому просив визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію (з відкриттям розділу) від 07.09.2018 права власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1638338346101, №РПВН24556755) за ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» (ЄДРПОУ 14282829), здійсненого Комунальним підприємством «Реєстрація майна та бізнесу» в особі Бойко Христини Романівни та скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію за ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» (ЄДРПОУ 14282829) права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 проведену 05.09.2018 Комунальним підприємством «Реєстрація майна та бізнесу» в особі Бойко Христини Романівни номер запису про право власності 27808643; відновити у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1638338346101, №РПВН24556755) за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), судові витрати покласти на ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» та Комунальне підприємство «Реєстрація майна та бізнесу».
       В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що 17 вересня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №6864651. Відділенням №3 ПАТ «ПУМБ» м. Львів, вул. Чайковського,17, що є підконтрольним головному офісу ПАТ «ПКМБ» в м. Києві, видано споживчий кредит на купівлю нерухомого майна (квартири) на суму 58 300доларів США, що еквівалентно на день укладення договору 282 819,10гривень.
       17 вересня 2008 року між сторонами було укладено договір іпотеки №6864680, посвідчений реєстратором: приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стефанюк О.І., зареєстрований в державному реєстрі іпотек за реєстраційним №7929772 та в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним №7929627, накладено заборону на нерухоме майно.
       На виконання своїх кредитних зобов`язань, він відповідно до кредитного договору, з вересня 2008 року до жовтня 2014 року був належним платником споживчого кредиту, виплачував відповідачу тіло кредиту та суму процентів за користування кредитом, що в загальній сумі становить 64 505,62 доларів США, що еквівалентно, станом на дату подання даної позовної заяви, 1 815 188,15 гривень. Ця сума більше ніж шість разів вища за суму, яку він брав в банку у 2008 році - 282 819,10 гривень.
       Проте, внаслідок всесвітньої економічної кризи та стрімким зростанням курсу долара по відношенню до гривні, він втратив можливість сплачувати вартість кредиту за збільшеним валютним курсом, про що письмово повідомляв відповідача та просив, зафіксувати обмінний курс для погашення кредиту, «пробачити» 50% залишку тіла кредиту - 15800,07доларів США, знизити процентну ставку по кредиту до ставки на ринках іпотечного кредитування Європи та США, до 7,77%, реструктуризувати борг, перевести валютний борг в національну валюту гривню. Однак, жодних відповідей на його звернення він не отримав. 07.09.2018 відповідач без будь-яких попереджень та погоджень, в порушення законодавства України переоформив на себе право власності на квартиру, чим порушив його майнові права.
       Вважає, що вказана реєстраційна дія та запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно вчинено з порушенням норм Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», перехід права власності на квартиру за АТ «Перший Український Міжнародний Банк», реєстрація якого відбулась на підставі рішення Комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу» в особі державного реєстратора Бойко Христини Романівни від 07.09.2018 є протиправними та незаконними, рішення та запис про право власності підлягають скасуванню як такі, що суперечать ст. 41 Конституції України, Законам України та договору іпотеки, а тому змушений звернутись до суду з позовом.
       Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 26 листопада 2019 року у задоволенні позову відмовлено.
       Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 26 листопада 2019 року оскаржив представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .
       В апеляційній скарзі стверджує, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Стверджує, що відповідачем АТ «Перший Український Міжнародний Банк» порушено норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Зазначає, що квартира позивача є його єдиним місцем проживання, а відтак на позивача поширюються норми вищезазначеного закону. Вважає, що відповідачем АТ «Перший Український Міжнародний Банк» також порушено норми Закону України «Про іпотеку» щодо проведення оцінки нерухомого майна - предмета іпотеки. Зокрема, посилається на відсутність проведеної на момент звернення стягнення на предмет іпотеки оцінки майна, що суперечить вимогам ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Звертає увагу на те, що державна реєстрація права власності на квартиру відбулась за відсутності доказів отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень основного зобов`язання та умов договору іпотеки та повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Зазначив, що жодних доказів про отримання вимоги позивачем, іпотекодавець не надав. Крім того, АТ «Перший Український Міжнародний Банк» не надав державному реєстратору доказів невиконання боржником всіх умов кредитного договору, а реєстратор не встановила розміру вимоги за кредитним договором, яка була задоволена шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту та вважає, що визнання протиправним і скасувати рішення про державну реєстрацію є належним та ефективним способом захисту. 
       Просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 26 листопада 2019 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, а саме:
1) скасувати запис про право власності 27808843, згідно з яким право власності на об`єкт нерухомого майна – квартиру за адресою АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1638338346101) було зареєстровано на праві власності за ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк»;
2) поновити право власності ОСОБА_1 на нерухоме майно - квартру за адресою АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1638338346101) шляхом поновлення запису про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на вказану квартиру на підставі договору купівлі-продажу квартири від 17.09.2008 року посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стефанюк О.І. за реєстровим № 4641.
       У засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 скаргу підтримали з підстав, наведених у ній, просили скаргу задоволити, рішення суду скасувати та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити в повному обсязі.
       Представники відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 проти скарги заперечили.
       Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
       Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
       Відповідно до положень частин першої, третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
       Згідно з частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.
       Відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
       Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
       Згідно з частиною другою статті 36 Закону України «Про іпотеку», договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.
       Відповідно до частини третьої статті 36 Закону України «Про іпотеку», договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати, зокрема- передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону.
       Згідно із ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. 
Встановлено, що 17 вересня 2008року між Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №6864651 (т.1 а.с.20-23).
       У забезпечення виконання всіх зобов`язань за кредитним договором між Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_1 17 вересня 2008року було укладено договір іпотеки №6864680, що був посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стефанюк О.І. за реєстровим номером 4645 (т.1 а.с.27-35, 97-100).
       Згідно п. 4.7. (4.7.1 - 4.7.3.) договору іпотеки у разі виникнення у іпотекодержателя права звернути стягнення на предмет іпотеки, іпотекодержатель може задовільнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки у порядку, передбаченому чинним законодавством України. Зазначене застереження вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя і є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки (т.1 а.с.27-35, 97-100).
       Тобто, сторони за договором іпотеки від 17.09.2008 року домовилися про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання спору шляхом викладення у договорі іпотеки п.4.7 (4.7.1. – 4.7.3.) «Застережень про задоволення вимог іпотекодержателя» (т.1 а.с.27-35, 97-100).
       У п. 5.7 договору іпотеки сторони погодили, що «Будь-які повідомлення та документи, які надаються іпотекодержателем іпотекодавцю згідно умов цього договору, повинні бути викладені в письмові формі, та будуть вважатись належними, якщо вони надіслані рекомендованим листом або телеграмою за місцем проживання іпотекодавця, вказаним у статті 6 цього договору, або надіслані іпотекодавцю особисто. Сторони погодили, що повідомлення та/або документи вважаються отриманими іпотекодавцем на сьомий день з дня реєстрації іпотекодержателем рекомендованого листа або телеграми у відділенні поштового зв`язку/телеграфі (при цьому, іпотекодавець несе ризик отримання таких листів та телеграм у строк, що перевищує 7 (сім) календарних днів), або в день особистого вручення іпотекодавцю, вказаний в повідомленнях та/або документах» (т.1 а.с.27-35, 97-100). 
       У зв`язку з цим, Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» - керуючись Законом України «Про іпотеку» та п.п. 4.2. , 4.7.1.-4.7.3. договору іпотеки вирішив застосувати позасудовий (добровільний спосіб) врегулювання спору відповідно до передбачених цим договором застережень про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом переходу до останнього права власності на предмет іпотеки і звернувся до позивача з вимогою (попередженнями стосовно ухвалення рішення відповідачем-2 про прийняття предмету іпотеки у свою власність) за вих.№1966, №1967 від 05.09.2016року (т.1 а.с.101-102) де вимагав усунути порушення за кредитним договором на протязі 30 календарних днів з моменту отримання цієї вимоги та попереджав, що у випадку не виконання законних вимог банку буде вимушений розпочати процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом прийняття предмету іпотеки у свою власність та ухвалить відповідне рішення.
       Дана вимога була отримана ОСОБА_1 26 вересня 2016року, що підтверджується підписами на повідомленнях про вручення поштового відправлення. (т.1 а.с.103).
       Однак, надіслана Банком вимога залишилася з боку ОСОБА_1 без реагування, у зв`язку з чим, 05 вересня 2018року Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк», керуючись Законом України «Про іпотеку» та договором іпотеки, прийняв предмет іпотеки у свою власність в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, чим припинив кредитні відносини та договір іпотеки, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності (т.1 а.с.109-110).
       Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.
       Велика Палата Верховного Суду в постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18а (провадження № 11-474апп19) виклала правовий висновок про те, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону України «Про іпотеку», отже зазначений договір є одним із спосібів звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя ( відповідного застереження в іпотечному договорі) та є примусовою дією іпотекодержателя, направленою на іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог, а тому такий спосіб стягнення підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
       Встановлено, що предмет іпотеки - квартира АДРЕСА_3 загальною площею 49,7 кв.м, житловою площею 34,6 кв.м, на яку АТ «Перший Український Міжнародний Банк» зареєструвало право власності, використовується як місце постійного проживання позичальника ОСОБА_1 , у його власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно.
       У засіданні суду апеляційної інстанції представник АТ «Перший Український Міжнародний Банк» заперечив про застосування до даних правовідносин дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», покликаючись на те, що під час розгляду справи судами про стягнення з ОСОБА_1 за позовом банку заборгованості за кредитним договором №6864651 від 17.09.2008 року, останнім та його дружиною (поручителем), з метою уникнення відповідальності за кредитним договором було відчужено за договором дарування на користь їх доньки належні їм на праві власності частки квартири у м.Кривому Розі. 
       Зазначене представником АТ «Перший Український Міжнародний Банк» позивач ОСОБА_1 не спростував.
       Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
       Відповідно до положень статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
       Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення про стягнення коштів, що набрало законної сили. Боржники, які укладають договори відчуження з метою уникнення від відповідальності за іншими договорами, діють очевидно недобросовісно та зловживають правами стосовно кредитора, оскільки укладенням договорів відчуження порушуються майнові інтереси кредитора, та такі дії боржника, які направлені на недопущення звернення стягнення на його майно, є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.
       Зазначений правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 07.12.2018 року у справі № 910/7547/17ц. 
       Зважаючи на наведене вище, колегія суддів приходить до висновку, що за таких умов до даних правовідносин не підлягає застосуванню Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
       Інші доводи апеляційної скарги також на увагу не заслуговують, оскільки спростовуються матеріалами справи.
       Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -
       
ПОСТАНОВИВ:

       Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 залишити без задоволення.
       Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 26 листопада 2019 року залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.
       Повний текст постанови складено 11 червня 2021 року.

             Головуючий                                                                                    Крайник Н.П.

   Судді:                                                                                             Шеремета Н.О.

                                                                               Мельничук О.Я.