КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
=======================================================================
Справа №369/6946/19                                                                                     Головуючий у І інстанції Ковальчук Л.М.
Провадження №22-ц/824/3612/2021                                                             Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
06 квітня 2021 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Київського апеляційного суду у складі:
 
судді-доповідача                  Голуб С.А.,  
           суддів:                                    Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О., 
            
розглянувши у в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Суркова Антона Вікторовича на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 листопада 2019 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,
ВСТАНОВИЛА:
 
У травні 2019 року позивач звернувся до суду першої інстанції з вказаним позовом, посилаючись на те, що 03 лютого 2017 року між сторонами укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АК/5763746., забезпечений автомобіль «Mazda 6», д/н НОМЕР_1 .
11 травня 2017 року в м. Києві по вул. А. Заболотного, 35 відбулась ДТП за участю автомобіля «Ford Mondeo», д/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 та забезпеченого автомобіля «Mazda 6», д/н НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 .
Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 12 червня 2017 року відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення.
Автомобіль «Ford Mondeo», д/н НОМЕР_2 , було застраховано у ПАТ «СК «Універсальна» за Договором добровільного страхування наземного транспорту № 3014/215/020605 від 17 березня 2017 року.
09 березня 2018 року до позивача звернулось ПАТ «СК «Універсальна» із заявою про пошкодження автомобіля у зв`язку із ДТП, яка є страховим випадком за договором.
Позивач на підставі страхового акту та розрахунку суми страхового відшкодування здійснив виплату страхового відшкодування на користь ПАТ «СК «Універсальна» в розмірі 24650,16 грн., що підтверджується платіжним доручення № 13885 від 27 березня 2018 року.
На підставі викладеного в позові, позивач просив суд першої інстанції стягнути з відповідача шкоду заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 24650 грн. 16 коп. та судові витрати в розмірі 1 921 грн.
Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 листопада 2019 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на відшкодування шкоди в якості страхового відшкодування в розмірі 24650 грн. 16 коп. та судові витрати в розмірі 1921 грн. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Сурков А.В. подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
В доводах апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції не було встановлено тих обставин справи, що могли б бути підставою для застосування ст. 1191 ЦК України та ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме лише формальне неповідомлення страховика про настання страхового випадку не є достатньою підставою для задоволення регресного позову.
На підставі викладеного в апеляційній скарзі, скаржник просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
Відповідно до довідок Київського апеляційного суду від 20 жовтня 2020 року, від 02 листопада 2020 року та від 20 січня 2021 року у Київського апеляційного суду відсутні кошторисні призначення на оплату послуг з пересилання письмової кореспонденції через відділення поштового зв`язку.
            З метою дотримання судом процесуальних строків розгляду апеляційної скарги на рішення суду, судом апеляційної інстанції вся поштова кореспонденція, яка адресована учасникам справи надсилається на електронні адреси, які наявні в матеріалах справи.
            Так, Київським апеляційним судом 18 січня 2021 року було надіслано на електронну адресу ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», яка зазначена в позовній заяві, копію ухвали про відкриття провадження у справі від 18 січня 2021 року та копію апеляційної скарги ОСОБА_1 на заочне рішення суду першої інстанції від 08 листопада 2019 року у даній справі.
            Окрім того, ОСОБА_1 , у зв`язку відсутністю фінансування на здійснення поштових відправлень судом та з метою забезпечення своєчасного розгляду справи, взяла на себе обов`язок направити копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги засобами поштового зв`язку на поштову адресу ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», що підтверджується розпискою, яка міститься в матеріалах справи.
            Разом з тим, ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» не скористалось своїм процесуальним право на подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 .
В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України, на адресу Київського апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу не надходив. Відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду.
Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно зі ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 06 квітня 2021 року було відмовлено в задоволенні клопотання про розгляд справи за участі сторін та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін у справі. 
Вивчивши матеріали справи, доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з урахуванням такого.
            Судом першої інстанції встановлено, що 11 травня 2017 року о 08:25 год. в м. Києві по вул. А. Заболотного, 35 відбулась ДТП за участю автомобіля марки «Mazda 6», д/н НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , яка не дотрималась безпечної дистанції руху, внаслідок чого здійснила зіткнення з автомобілем марки «Ford Mondeo», д/н НОМЕР_2 , що призвело до пошкодження автомобілів.
Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 12 червня 2017 року по справі № 752/10624/17 ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
На час ДТП автомобіль марки «Ford Mondeo», д/н НОМЕР_2 , був застрахований у ПАТ «СК «Універсальна» за Договором добровільного страхування наземного транспорту №3014/215/020605 від 17 березня 2017 року.
16 травня 2017 року страхувальник ОСОБА_3 звернулась до ПАТ «СК «Універсальна» із заявою про сплату страхового відшкодування згідно договору добровільного страхування наземного транспорту.
Згідно Звіту № 34/05/17 від 02 червня 2017 року вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Ford Mondeo», д/н НОМЕР_2 , складає 25 609,44 грн.
Згідно Рахунку № 00744 від 16 травня 2017 року ТОВ «Ніко Техно Мегаполіс» вартість ремонту автомобіля марки «Ford Mondeo», д/н НОМЕР_2 , складає 24 650,16 грн.
ПАТ «СК «Універсальна» складено страховий акт № 30719/1 про перерахування страхового відшкодування в розмірі 24 650,16 грн. на рахунок ТОВ «Ніко Техно Мегаполіс» та розрахунок страхового відшкодування.
Згідно Наказу № 30719/1/1 «Про виплату (перерахування) страхового відшкодування» наказано здійснити перерахування коштів у розмірі 24 650,16 грн. на рахунок ТОВ «Ніко Техно Мегаполіс».
06 червня 2017 року на рахунок ТОВ «Ніко Техно Мегаполіс» від ПАТ «СК «Універсальна» було сплачено 24 650,16 грн. страхового відшкодування, що підтверджується платіжним дорученням № 124245 від 06 червня 2017 року.
На час ДТП автомобіль марки «Mazda 6», д/н НОМЕР_1 , був застрахований у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» (Позивач) за Полісом № АК/5763746 від 03 лютого 2017 року, терміном дії з 04 лютого 2017 року до 03 лютого 2018 року, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну становить 100 000,00 грн., франшиза 0 грн.
01 березня 2018 року ПАТ «СК «Універсальна» звернулось до позивача із заявою на виплату страхового відшкодування в розмірі 24 650,16 грн.
26 березня 2018 року позивачем складено страховий акт № UA2018032000061/L01/03 про виплату страхового відшкодування в розмірі 24650,16 грн. та розрахунок страхового відшкодування до страхового акту.
27 березня 2018 року на рахунок ПАТ «СК «Універсальна» від позивача було сплачено 24650,16 грн. страхового відшкодування, що підтверджується платіжним дорученням № 13885 від 27 березня 2018 року.
16 листопада 2018 року складено та надіслано вимогу в порядку регресу на суму 24650,16 грн. до ОСОБА_1 , однак коштів не було перераховано позивачу.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не повідомив позивача, як страховика, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, про настання страхового випадку, а саме дорожньо-транспортної пригоди за участі застрахованого транспортного засобу, а тому вимоги позивача про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 24 650,16 грн. є доведеними, обґрунтованими та законними.
            Повно та всебічно дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції виходячи з такого.
Стаття 979 ЦК України та стаття 16 Закону України «Про страхування» визначають, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування», здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.
Відповідно до ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором (частина третя статті 988 ЦК України).
Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).
Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
За загальним правилом, згідно з положеннями ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Отже, виходячи з системного аналізу вищенаведених норм чинного законодавства України, колегія суддів вважає, що у потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди виникає право на отримання від винуватця дорожньо-транспортної пригоди коштів понесених на відшкодування реальної шкоди майну потерпілого (в даному випадку коштів на відновлення пошкодженого транспортного засобу), а у винуватця дорожньо-транспортної пригоди виникає обов`язок з відшкодування вартості завданих потерпілому реальних збитків.
З урахуванням того, у даній справі транспортний засіб потерпілого було застраховано, то страховиком потерпілого було виплачено грошові кошти в межах ліміту страхування на відновлення пошкодженого транспортного засобу. 
Відповідно до ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач як на підставу своїх позовних вимог про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу посилається на неповідомлення відповідачем свого страховика про настання страхового випадку в строк, що визначений законом. 
Однак, суд апеляційної інстанції не може вважати, що неповідомлення страховика про настання страхового випадку може бути самостійною підставою для стягнення зі страхувальника сплаченого страховиком страхового відшкодування в порядку регресу, оскільки такий обов`язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.
Окрім того, як вбачається з матеріалів справи факт настання страхового випадку ніким не оспорюється. Він зафіксований правоохоронними органами; відповідач, як особа, винна в ДТП, притягнута до адміністративної відповідальності. Сам позивач визнав настання страхового випадку, добровільно сплативши страхове відшкодування.
Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке повинно базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов`язаннях, так як регресні зобов`язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.
Зазначені позиція узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, які викладені в постанові суду від 14 лютого 2018 року у справі 760/5736/15, від 20 червня 2018 року у справі № 760/17929/15, від 16 січня 2019 року у справі № 208/7291/13 тощо.
Відповідно до положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, яке ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, таким чином апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.
 
П О С Т А Н О В И Л А:
 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Суркова Антона Вікторовича задовольнити.
Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 листопада 2019 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди скасувати та ухвалити нове судове рішення.
В задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків встановлених ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач

Судді: