ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2021 р. 	Справа № 953/9983/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Кононенко З.О.,
Суддів: Калиновського В.А. ,  Макаренко Я.М. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.12.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Шевченко О.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 10.12.20 року по справі № 953/9983/20
за позовом     ОСОБА_1  
до    Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області            
про зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Київського районного суду м. Харкова з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просив суд:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області сплатити ОСОБА_1 частку 50% пенсії від перерахованої пенсії годувальника його батька, ОСОБА_2 , яка була розрахована 100% згідно рішень Київського районного суду м. Харкова від 09.12.2010 року та від 29.12.2011 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області сплатити ОСОБА_1 частку 50% від перерахованої пенсії годувальника згідно рішень Київського районного суду м. Харкова, а також індекс інфляції від неодержаної пенсії.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 02.07.2020 року справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про зобов`язання вчинити певні дії передано на розгляд Харківського окружного адміністративного суду за підсудністю.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що його батько, ОСОБА_2 , за життя був ліквідатором аварії на ЧАЕС з 30.04.1986 по 03.06.1986. Перед смертю батькові була призначена перша група інвалідності, він був віднесений до 1 категорії. Після смерті ОСОБА_2 він та матір отримують пенсію по втраті годувальника в рівних частинах - по 50% від пенсії батька. Постановами Київського районного суду м. Харкова від 09.02.2010 по справі № 2а-151/18/2018 та від 29.12.2011 по справі № 2018/2-а-4537/11 пенсія годувальника ОСОБА_2 була розрахована 100% за період з 11.02.2009 по 09.12.2010 та з 09.12.2010 по 22.07.2011, з якої було сплачено 50% його матері (дружині померлого), ОСОБА_3 . Проте, інші 50% пенсії годувальника ОСОБА_2 за постановами суду не були сплачені пенсійним органом позивачу, що є протиправним, у зв`язку з чим позивач звернувся суду з даним позовом. Крім того, пенсійний орган повинен нарахувати та виплатити йому компенсацію та індекс інфляції від недоотриманої пенсії. 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.12.2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про зобов`язання вчинити певні дії - залишено без задоволення.
Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.
Так, в апеляційній скарзі позивач зазначає, що на його думку рішення суду першої інстанції є незаконним, оскільки відповідач протиправно не сплатив йому 50% від перерахованої пенсії годувальника його батька, ОСОБА_2 , яка була розрахована 100% згідно постанов Київського районного суду м. Харкова від 09.02.2010 по справі № 2а-151/18/2018 та від 29.12.2011 по справі № 2018/2-а-4537/11. Інші 50% від перерахованої пенсії годувальника призначені та виплачені його матері, яка також отримує пенсію по втраті годувальника (дружина померлого ОСОБА_2 ). 
Відповідач скориставшись своїм правом надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що позивач уже звертався з подібним позов до Київського районного суду м. Харкова, за результатами розгляду якого постановою Київського районного суду м. Харкові від 12.05.2011 по справі № 2018/2а-306/11/05 позовні вимоги було задоволено частково, а постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 05.04.2012 по справі № 2018/2а-306/11/05 скасовано постанову Київського районного суду м. Харкова від 12.05.2011 та прийнято нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Постановою Київського районного суду від 20.09.2012 по справі № 2018/9352/2012 в задоволенні позову ОСОБА_1 про виплату заборговіаності пенсії по втраті годувальника за період з 11.02.2009 по 22.07.2011 відмовлено.
Відповідач наголошує, що постановою Київського районного суду м. Харкова від 09.12.2010 по справі № 2а-151/18/2018 та постановою Київського районного суду м. Харкова від 29.12.2011 по справі № 2018/2-а-4537/11, на які посилається позивач як на підставу своїх позовних вимог, йому було відомо раніше, про що свідчать і вищезазначені судові рішення.
Також, позивач надав заперечення на відзив відповідача, доводи якого фактично дублюють доводи апеляційної скарги. 
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи (інвалід дитинства) згідно довідки до акта огляду МСЕК Серія 10 ААБ № 693679 від 07.04.2014 року.
Розпорядженням № 192882 від 09.03.2006 року ГУ ПФУ в Київському районі м. Харкова, з 01.03.2006 року позивача переведено на пенсію по втраті годувальника, його батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та за життя був визнаний постраждалим внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС і категорії, 16.03.2004 йому безстроково встановлено І групу інвалідності (профзахворювання, що викликане аварією на ЧАЕС). У відзиві на позов відповідач зазначив, що розмір пенсії позивача складає 6 643,57 грн.
В позовній заяві та в скарзі на відзив позивач стверджує, що відповідач протиправно не сплатив йому 50% від перерахованої пенсії годувальника його батька, ОСОБА_2 , яка була розрахована 100% згідно постанов Київського районного суду м. Харкова від 09.02.2010 по справі № 2а-151/18/2018 та від 29.12.2011 по справі № 2018/2-а-4537/11. Інші 50% від перерахованої пенсії годувальника призначені та виплачені його матері, яка також отримує пенсію по втраті годувальника (дружина померлого ОСОБА_2 ). 
Вказане стало підставою для звернення до суду з даним позовом, в якому позивач просить зобов`язати пенсійний орган сплатити йому 50% від перерахованого стовідсоткового розміру пенсії годувальника на підставі вказаних рішень суду.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У відповідності до ч. 1, 3 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в редакції чинній на час звернення позивача за призначенням пенсії, пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством. Обчислення і призначення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи із заробітку за межами зони відчуження провадиться на загальних підставах відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Згідно ч.1 ст. 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції, яка діяла на момент переведення позивача на пенсію по втраті годувальника), пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.
Порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України.
Отже, з аналізу вказаної норми випливає, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника може визначатися із заробітку, одержаного померлим годувальником в зоні відчуження або за її межами, а порядок її обчислення встановлюється Кабінету Міністрів України.
Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" статтю 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" змінено та встановлено, що пенсія в разі втрати годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 процентів пенсії по інвалідності померлого годувальника.
Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008, № 10-рп/2008 зміни внесені підпунктом 15 пункту 28 розділу ІІ Законом України від 28.12.2007 № 107-УІ "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" до статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" визнано неконституційними.
Відповідно до ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визначені неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.
Між тим, приписи ч. 5 ст. 54 вказаного Закону щодо надання Кабінету Міністрів України повноважень визначати порядок обчислення пенсії залишилися незмінними.
На виконання вказаних повноважень постановою Кабінету Міністрів України, від 28.05.2008 за № 530 "Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян” встановлено, що розміри пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, не можуть бути нижче на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії по інвалідності померлого годувальника.
Таким чином, встановлений Кабінетом Міністрів України порядок обчислення пенсії у зв`язку з втратою годувальника забороняє її призначення нижче 50 відсотків пенсії, що виплачувалося за життя годувальнику.
Виходячи з приписів ч. 5 ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та п.п. 5 п. 6 постанови Кабінету Міністрів України, № 530 від 28.05.2008 пенсія ОСОБА_1 має становити 50 відсотків пенсії по інвалідності померлого годувальника, яку він одержував на день смерті.
З матеріалів вбачається, що за життя ОСОБА_2 отримував основну пенсію в сумі 693, 10 грн. та додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров`ю в сумі 16,62 грн.
Враховуючи те, що за життя ОСОБА_2 , не реалізував право на отримання пенсії у кратному відношенні до мінімальних пенсій за віком відповідно до ст.ст. 50, 54 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, - то підстави для перерахунку розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника ОСОБА_1 у розмірі 50% від 10 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров`ю у розмірі 100% мінімальних пенсій за віком - відсутні.
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що постановою Київського районного суду м. Харкова від 09.02.2010 по справі № 2а-151/10/18/2018, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 29.03.2011, адміністративний позов ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Харкова про визнання незаконною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано незаконними дії Управління Пенсійного фонду України у Київському районі м. Харкова, які призвели до нарахування та виплати ОСОБА_3 за період з 11.02.09 р. по 09.12.10 р. пенсії по втраті годувальника, внаслідок Чорнобильської катастрофи, у відповідності до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в неповному обсязі. Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України у Київському районі м. Харкова провести перерахунок та виплату призначеної ОСОБА_3 державної пенсії по втраті годувальника, внаслідок Чорнобильської катастрофи, в розмірі 50% від пенсії померлого чоловіка, яка становить 10 мінімальних пенсій за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком встановленої ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 11.02.09 р. по 09.12.10 р. В решті позовних вимог було відмовлено.
Постанова набрала законної сили.
Постановою Київського районного суду м. Харкова від 29.12.2011 по справі № 2018/2-а-4537/11 адміністративний позов ОСОБА_3 до Управління пенсійного фонду України в Київському районі м. Харкова про нарахування і виплату пенсії по втраті годувальника при житті ліквідатора ЧАЕС 1 категорії 1 групи та стягнення заборгованості задоволено частково. Визнано незаконними дії Управління Пенсійного фонду України у Київському районі м. Харкова, які призвели до нарахування та виплати ОСОБА_3 за період з 09 грудня 2010 року по 22 липня 2011 року включно пенсії по втраті годувальника, внаслідок Чорнобильської катастрофи, у відповідності до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в неповному обсязі. Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України у Київському районі м.Харкова провести перерахунок та виплату призначеної ОСОБА_3 державної пенсії по втраті годувальника, внаслідок Чорнобильської катастрофи, в розмірі 50% від пенсії померлого чоловіка, яка становить 10 мінімальних пенсій за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком встановленої ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 09 грудня 2010 року по 22 липня 2011 року включно. Провадження по справі в частині вимог ОСОБА_3 до Управління пенсійного фонду України в Київському районі м. Харкова про нарахування і виплату пенсії по втраті годувальника та стягнення заборгованості, за період вимог з 30 червня 2004 року по 09 грудня 2010 року закрито. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.
Постанова набрала законної сили.
Також з матеріалів справи встановлено, що листом управління в Київському районі м. Харкова від 13.06.2012 року повідомлено ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , що постанову Київського районного суду м. Харкова від 09.02.2010 по справі № 2а-151/10/18/2018 управлінням виконано та проведено перерахунок частки пенсії ОСОБА_3 за період з 11.02.2009 р. по 09.12.2010 р. Доплату по перерахунку частки пенсії ОСОБА_3 в розмірі 45701 грн. 68 коп. було здійснено по додатковим відомостям в серпні 2011 року.
Листом управління в Київському районі м. Харкова від 09.10.2012 року також повідомлено ОСОБА_3 що на виконання постанови Київського районного суду м. Харкова від 29.12.2011 по справі № 2018/2-а-4537/11 здійснено перерахунок пенсії. Доплата за рішенням суду буде виплачена за умов фінансування з Державного бюджету України.
Отже, зважаючи на те, що постанови Київського районного суду м. Харкова від 09.02.2010 по справі № 2а-151/18/2018 та від 29.12.2011 по справі № 2018/2-а-4537/11 винесено за результатами розгляду позовних заяв та у відношенні виключно ОСОБА_3 , якими зобов`язано УПФУ у Київському районі м. Харкова провести перерахунок та виплату призначеної ОСОБА_3 державної пенсії по втраті годувальника, внаслідок ЧАЕС, в розмірі 50% від пенсії померлого чоловіка за відповідін періоди, у вказаних справах не було спірним та не розглядалося питання щодо перерахунку та виплати ОСОБА_1 пенсії по втраті годувальника, отже відсутні підстави для зобов`язання відповідача сплачувати ОСОБА_1 50% від перерахованої пенсії годувальника його батька ОСОБА_2 на підставі вказаних постанов Київського районного суду м. Харкова від 09.02.2010 по справі №2а-151/18/2018 та від 29.12.2011 по справі № 2018/2-а-4537/11.
Крім того, судом також встановлено, що ОСОБА_1 звертався до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Харкова в якому просив зобов`язати відповідача провести перерахунок і виплачувати пенсію згідно ст. 49,50,54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та в зв`язку з втратою годувальника», з розрахунку 10 мінімальних пенсій за віком, та додаткової 100 % мінімальної пенсії за віком та інші доплати згідно Закону України. Виходячи виключно із законодавчого визначеного розміру мінімальної пенсії за віком, на момент виплати, як це передбачено законодавством, а також стягнути з відповідача заборгованість пенсії яка склалася з моменту призначення пенсії по втраті годувальника, з розрахованої із законодавчого визначеного розміру мінімальної пенсії за віком на момент виплати.
Постановою Київського районного суду м. Харкова від 12.05.2011 року по справі №2018/2а-306/11/05 позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Харкова про перерахунок, стягнення заборгованості та виплату пенсії та щомісячної компенсації по втраті годувальника задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Харкова по нездійсненню перерахунку, нарахування та виплат пенсії, щомісячної компенсації по втраті годувальника ОСОБА_1 . Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Харкова перерахувати та провести виплату з урахуванням раніше виплачених, сум ОСОБА_1 пенсії відповідно до вимог ст. ст. 52, 54 Закону України «Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 50 % від десяти мінімальних пенсій за віком та щомісячної компенсації по втраті годувальника у розмірі 50 % мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 03 грудня 2009 року до зміни підстав задоволення позову. В задоволенні інших вимог відмовлено.
Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 05.04.2012 року по справі № 2018/2а-306/11/05 постанову Київського районного суду м. Харкова від 12.05.2011 року по справі № 2018/2а-306/11 скасовано. Прийнято нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Харкова про перерахунок, стягнення заборгованості та виплату пенсії та щомісячної компенсації по втраті годувальника відмовлено.
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що з 03.12.2009 року у відповідача був відсутній обов`язок нараховувати та сплачувати ОСОБА_1 пенсію в разі втрати годувальника у розмірі на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків від пенсії по інвалідності, визначеної ст. ст. 52, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Постанова набрала законної сили.
05.06.2012 року позивач також звертався до Київського районного суду м. Харкова з адміністративним позовом, в якому просив суд зобов`язати УПФУ в Київському районі м. Харкова виплатити пенсію, перераховану згідно ст. 54 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та у зв`язку з втратою годувальника” з 11.02.2009 по 09.12.2010 за рішеннями судів, а також зобов`язати пенсійний орган виплатити заборгованість з 11.02.2009 по 09.12.2010 пенсії з втрати годувальника, яка виплачується з пенсії батька ОСОБА_2 , яка за рішеннями судів за цей період складає пенсію, що дорівнює десяти мінімальним пенсіям за віком за період з 11.02.2009 по 09.12.2010.
Постановою Київського районного суду м. Харкова від 20.09.2012 року по справі №2018/9352/2012 в задоволенні позову ОСОБА_1 до УПФУ в Київському районі м. Харкова про виплату заборгованості пенсії по втраті годувальника, перерахованої за рішенням суду, за період з 11.02.2009 по 22.07.2011 відмовлено.
Постанова набрала законної сили.
Відповідно до ч.4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі “Серявін та інші проти України” (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано відмовив у задоволенні адміністративного позову.
Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.12.2020 року по справі № 953/9983/20 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.  
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 10.12.2020 по справі № 953/9983/20 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.О. Кононенко 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	В.А. Калиновський    Я.М. Макаренко