справа № 357/5925/20                                    головуючий у суді І інстанції Лебідь-Гавенко Г.М.
провадження № 22-ц/824/5844/2021            суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.

П О С Т А Н О В А
Іменем України
30 квітня 2021 року                                                                                м. Київ
 
Київський апеляційний суд
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
        Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,
 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
 
В С Т А Н О В И В: 
 
                У червні 2020 року АТ «Акцент-Банк» звернувся до суду з позовом та просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № SAMABWFC00001030929 від 17 травня 2017 року у розмірі 29 219 грн. 53 коп. станом на 06 травня 2020 року, яка складається з наступного: - 16 587 грн. 38 коп. - заборгованість за кредитом; - 12 052 грн. 15 коп. - заборгованість за відсотками; - 580 грн. - пеня. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17 травня 2017 року ОСОБА_1 приєдналася до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладання кредитного договору № SAMABWFС00001030929 та отримання кредитної картки. На підставі вказаної Анкети-Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг А-Банку відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46.80 % щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом. Банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором. Однак, ОСОБА_1 не виконує належним чином умови договору, грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору не сплачує.
Заочним рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2020 року узадоволенні позову АТ «Акцент-Банк» відмовлено. 
В апеляційній скарзі АТ «Акцент-Банк»просить скасувати рішення суду першої інстанції через неправильне застосування норм процесуального права та задовольнити позов. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що в анкеті-заяві відповідач підтвердила під підпис факт ознайомлення з Умовами та правилами надання банківський послуг та зобов`язалася в подальшому регулярно знайомитися зі змінами до них. Як вбачається з розрахунку заборгованості боржник користувалася кредитом, значить ознайомилася з Умовами та правилами і погодилася з ними, оскільки даний кредитний договір є договором оферти. На час укладення договору банк надав всю необхідну інформацію в письмовому вигляді. Своїм підписом позичальник підтвердила факт виконання банком усіх переддоговірних формальностей. Для уникнення сумнівів потрібно використовувати позицію Верховного Суду щодо природи даних відносин та дійсності Умов і Правил, яка міститься у постановах від 09 липня 2018 року у справі № 202/19403/13-ц, від 18 квітня 2018 року у справі № 705/6051/15-ц, від 14 лютого 2018 року у справі № 265/7652/15-ц. Позичальник отримала кредитну картку та скористалася кредитними коштами, тобто, вона погодилася з умовами, що діяли на момент зняття коштів і вже повинна сплачувати процентну ставку. Навіть приймаючи до уваги правову позицію, що міститься у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, суд повинен був стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту. На підтвердження вірності розрахунку до апеляційної скарги додається банківська виписка.      
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України. 
Відповідно до  ч. 1  ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Судом встановлено,що 17 травня 2017 року складена Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку, підписанням якої   ОСОБА_1 відповідно до ст. 634 ЦК України у повному обсязі приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг, які разом із тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування та кредитування, що розташовані у рекламному буклеті, становлять договір про надання банківських послуг (а.с.11). 
Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість  ОСОБА_1 за кредитним договором № SAMABWFC00001030929 від 17 травня 2017 року станом на 06 травня 2020 року складає 29 219 грн. 53 коп., з яких: - 16 587 грн. 38 коп. - заборгованість за кредитом; - 12 052 грн. 15 коп. - заборгованість за відсотками; - 580 грн. - пеня (а.с.4-5).
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в анкеті-заяві не зазначено даних про вид картки, яку бажає оформити позичальник, щодо розміру коштів, які мали бути зараховані на банківську картку, розмір процентів, кредитний ліміт, відомості про рахунки, відкриті для зарахування кредитного ліміту, розмір штрафних санкцій, передбачених за несвоєчасне погашення кредиту, тощо. Витяг також не дає можливості встановити вказану інформацію. Незважаючи на те, що анкета-заява підписана відповідачем, у ній відсутні дані про те, яку саме картку видано ОСОБА_1 і чи видано її й коли, чи є ця картка кредитною, строк дії картки, розмір кредитного ліміту тощо. У справі також відсутні достовірні відомості, які б підтверджували факт наявності заборгованості у ОСОБА_1 за кредитним договором у розмірі саме 29 219 грн. 53 коп., ураховуючи те, що згідно анкети-заяви така інформація відсутня. Розрахунок заборгованості, як такий, без надання доказів про те, які умови кредитування досягнуто між сторонами на час укладення договору, не є підтвердженням правильності цього розрахунку.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав. 
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
З матеріалів справи вбачається, що 17 травня 2017 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, у якій погодилася на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами, правилами користування, основними умовами кредитування та обслуговування, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг.
На підтвердження позовних вимог банк надав суду анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Акцент-Банку, Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Акцент-Банку, Тарифи користування кредитною карткою «Універсальна», розрахунок заборгованості. 
Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. 
Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає і погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Виходячи з позовних вимог, саме про такий договір зазначає банк.
Підписом у анкеті-заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, що є договором приєднання, відповідач погодився з умовами та правилами. Однак, з цієї анкети-заяви не вбачається суми бажаного та наданого кредитного ліміту, та отримання відповідачем кредитної картки, а, отже, застосування Умов та правил надання банківських послуг в будь-якій редакції не є можливим.
Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року справа № 700/3902/15-ц, від 07 червня 2018 року справа № 755/17553/16, від 06 червня 2018 року справа № 364/594/17, від 24 травня 2018 року справа № 630/366/16-ц, від 10 травня 2018 року справа № 357/16301/15-ц, від 03 квітня 2019 року № 221/5089/16-ц.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Враховуючи висновки, які містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, відсутність підпису позичальника на Умовах та правилах надання банківських послуг не дає можливості їх застосувати навіть при наявності підпису позичальника на анкеті-заяві. 
Як вбачається з копії анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, остання містить особисті дані та підпис позичальника, однак, не містить будь-яких даних про те, яку картку виявила бажання отримати відповідач, який просила встановити кредитний ліміт.
Також подана до суду анкета-заява не містить підтверджень, що відповідачу було надано кредитні кошти та видано кредитну картку. Тобто, позивач не надав доказів отримання відповідачем кредитних коштів. Розрахунок заборгованості, а також підпис ОСОБА_1 в анкеті-заяві не є доказом отримання відповідачем кредитної картки та користування кредитними коштами.
В апеляційній скарзі позивач посилається на постанови Верховного Суду у справах № 202/19403/13-ц, № 705/6051/15-ц, № 265/7652/15-ц. Разом з тим, у справі № 202/19403/13-ц встановлено що: «ОСОБА_4 10 жовтня 2007 року написав заяву до ПАТ КБ «ПриватБанк» про відкриття дебетної картки Visa (основна) та MasterCard (додаткова) у валюті USD, строк дії до 10 листопада 2008 року, сума кредитного ліміту картки 2 000,00 доларів США, базова відсоткова ставка 1,4 % в місяць із розрахунку 360 днів». Постанови у справах 705/6051/15-ц, № 265/7652/15-ц були прийняті Верховним Судом до прийняття постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. 
До апеляційної скарги АТ «Акцент-Банк» долучено банківську виписку на підтвердження вірності розрахунку.
У той же час, відповідно до вимог ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 
На момент подачі позовної заяви вказаний доказ був наявний у позивача, однак, він не подав його до суду першої інстанції. В апеляційній скарзі АТ «Акцент-Банк» не навів об`єктивних причин, які перешкодили подати йому зазначений доказ у встановлений законом строк.
Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову відповідають фактичним обставинам справи, рішення суду ухвалене на підставі наявних у матеріалах справи доказів, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення без змін.
На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -   
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргуАкціонерного товариства «Акцент-Банк» залишити без задоволення. 
Заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16 грудня 2020 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

 
Судді                                                                                     Фінагеєв В.О.
 
                                                                                     Кашперська Т.Ц.
 
         Яворський М.А.