ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України

08 червня 2021 року
м. Харків

справа № 638/14954/18
провадження № 22-ц/818/2047/21

Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В. 
суддів: Пилипчук Н.П., Кругової С.С.,
за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:
позивач – керівник Харківської місцевої прокуратури №4 в інтересах держави в особі Харківської міської ради,
відповідачі – ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом керівника Харківської місцевої прокуратури №4 в інтересах держави в особі Харківської міської ради до ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 про встановлення фактів, що мають юридичне значення, визнання правочинів недійсними, визнання спадщини відумерлою та передачі спадкового майна у власність громади за апеляційною скаргою Харківської обласної прокуратури на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 листопада 2020 року, постановлену під головуванням судді Омельченко К.О., в залі суду в місті Харкові (повний текст судового рішення складено 26 листопада 2020 року), -
в с т а н о в и в :
У жовтні 2018 року керівник Харківської місцевої прокуратури №4 в інтересах держави в особі Харківської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення фактів, що мають юридичне значення, визнання правочинів недійсними, визнання спадщини відумерлою та передачі спадкового майна у власність громади.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 листопада 2020 року позовну заяву залишено без розгляду.
В апеляційній скарзі Харківська обласна прокуратура просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права; Харківська обласна прокуратура зазначає, що відсутні підстави для застосування судом вимог п.2 ч.1 ст. 257 ЦПК України, оскільки позовна заява від імені керівника Харківської місцевої прокуратури №4 подана особою, яка має повноваження на ведення справи із дотриманням вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру». Апелянт зазначає, що спірні правовідносини порушують інтереси держави в особі Харківської міської ради. При цьому Харківська міська рада не заперечує щодо звернення місцевої прокуратури до суду із вказаним позовом. 
Представник ОСОБА_1 – адвокат Лебедєв Дмитро Володимирович надав відзив на апеляційну скаргу, просив ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 листопада 2020 року залишити без змін, а апеляційну скаргу – залишити без задоволення.
Представник ОСОБА_4  – адвокат Ус Віталій Віталійович також надав відзив на апеляційну скаргу, просив залишити без задоволення апеляційну скаргу Харківської обласної прокуратури, а ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 листопада 2020 року залишити без змін.
Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для представництва прокуратурою інтересів держави в особі Харківської міської ради в суді у спірних правовідносинах. У своєму повідомленні до Харківської міської ради прокурор констатував факт звернення до суду, при цьому не надав Харківській міській раді час та можливість самостійно реалізувати свої права та здійснити покладені на неї функції.
Проте такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Згідно п.2 ч.1 ст.257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.
Судом встановлено, що у жовтні 2018 року керівник Харківської місцевої прокуратури №4 в інтересах держави в особі Харківської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення фактів, що мають юридичне значення, визнання правочинів недійсними, визнання спадщини відумерлою та передачі спадкового майна у власність громади.
Як на підставу своїх повноважень для здійснення представництва інтересів держави в суді, керівник Харківської місцевої прокуратури №4 посилався на те, що позовна заява подана у відповідності до вимог ст. 56 ЦПК України та вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру». При цьому зазначено, що зволікання з визнанням спадщини відумерлою та набуттям права комунальної власності на спірну квартиру обмежує можливості виконання Харківською міською радою завдань, пов`язаних з реалізацією державної політики в сфері забезпечення житлом осіб, які потребують поліпшення житлових умов.
Частиною 1 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.131-1 Конституції України на прокуратуру України покладається, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Межі повноважень прокурора передбачені як Цивільним процесуальним кодексом України, так і Законом України «Про прокуратуру».
За змістом ч.1 ст.1 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.
Відповідно до ч.1 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави у випадках та порядку, встановлених законом (ч. 1 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»).
Згідно з ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що на прокуратуру України покладається функція представництва інтересів держави в суді, реалізація якої здійснюється через систему органів прокуратури в порядку вчинення процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави.
Повноваження ж прокурора при здійсненні представництва інтересів держави в суді визначені ст.ст.56, 57 ЦПК України.
Частиною 3 ст.56 ЦПК України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У наведених випадках прокурор виконує функцію представництва інтересів держави, яка є його конституційним обов`язком.
Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.
Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.
Матеріали справи свідчать про те, що у відповідності до вимог ч.4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», 19 вересня 2018 року, до подачі позовної заяви, керівник Харківської місцевої прокуратури №4 звернувся до Харківської міської ради з листом щодо звернення Харківської місцевої прокуратури №4 в інтересах держави в особі Харківської міської ради до Дзержинського районного суду міста Харкова з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення фактів, що мають юридичне значення, визнання правочинів недійсними, визнання спадщини відумерлою та передачі спадкового майна у власність громади (а.с. 35 т.1).
04 жовтня 2018 року директор юридичного департаменту Харківської міської ради на адресу керівника Харківської місцевої прокуратури №4 направив відповідь на вищевказаний лист, в якій зазначено, що Харківська міська рада не заперечує щодо звернення Харківської місцевої прокуратури №4 із зазначеним позовом (а.с. 35 т.1). 
При цьому позовна заява керівника Харківської місцевої прокуратури №4 підписана 05 жовтня 2018 року та надійшла до суду 12 жовтня 2018 року згідно штампелю Дзержинського районного суду міста Харкова (а.с.2 т.1).
Представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється і у разі, якщо захист цих інтересів не здійснює, або неналежним чином здійснює відповідний орган. При цьому прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів.
Висновок суду першої інстанції про те, що прокурор у своєму повідомленні, адресованому державним органам, в інтересах яких пред`явлено позов, констатував факт звернення до суду, не надавши Харківській міській раді часу та можливості самостійно реалізувати свої права та здійснити покладені на них функції, - не відповідають фактичним обставинам справи.
Колегія суддів вважає, що позовна заява керівника Харківської місцевої прокуратури №4, яка подана в інтересах держави в особі Харківської міської ради, відповідає вимогам закону; підстав для залишення її без розгляду не вбачається.
Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
За таких обставин ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а справу слід направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Харківської обласної прокуратури – задовольнити.
Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 грудня 2020 року – скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна 

Судді:                                                                   С.С. Кругова

                                                                Н.П. Пилипчук

       Повне судове рішення виготовлено 09.06.2021 року.