Справа № 303/4381/19

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        15 квітня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:
головуючої – судді Кожух О.А.,
суддів – Фазикош Г.В., Куштана Б.П., 
з участю секретаря – Микуляк Є.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-банк» на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 14 лютого 2020 року (головуючий суддя Довжанин В.М.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-банк», державного реєстратора Велятинської сільської ради Хустського району про скасування записів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, -

в с т а н о в и в :

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до АТ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Альфа-банк»), державного реєстратора Велятинської сільської ради Хустського району Закарпатської області Горщар М.В., про визнання незаконним рішення про перехід права власності на нерухоме майно.
Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 був власником будинку разом із земельною ділянкою за адресою АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 31.12.2010.
Вказував, що у лютому 2019 року із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачу стало відомо, що державним реєстратором Велятинської сільської ради Хустського району Горщар М.В. 25.01.2019 прийнято рішення та проведено державну реєстрацію права власності на вказаний будинок та земельну ділянку за АТ «Укрсоцбанк».
Позивач вважає, що перехід права власності на домоволодіння та земельну ділянку до банку та реєстрація за ним права власності є незаконними.
Вказує, що дії державного реєстратора є незаконним, оскільки вони вчинені з порушенням Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а також усупереч ч.1 ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 21.07.2004, оскільки записи про реєстрацію права власності на будинок та земельну ділянку внесено 25.01.2019, а рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень ним прийнято 30.01.2019, державний реєстратор здійснив реєстрацію права власності безпідставно – без прийняття рішення, що мало цьому передувати. 
Зазначає, що у державного реєстратора були підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за Банком, оскільки будинок у АДРЕСА_1 , має загальну площу 171 кв. м. та використовується позивачем як місце постійного проживання, та на нього не може бути примусово звернуто стягнення (шляхом перереєстрації права власності на нерухоме майно за Банком) на підставі дії Закону України від 03.06.2014 № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», дія якого розповсюджується і на позасудовий порядок звернення стягнення. 
Також реєстрацію проведено всупереч вимог статті 37 Закону України «Про іпотеку» в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, за відсутності укладеного між іпотекодавцем та іпотекодержателем договору про задоволення вимог іпотеко держателя.
Державним реєстратором при прийнятті рішення про державну реєстрацію права за банком не перевірено наявності необхідних для цього документів та їх відповідність вимогам законодавства; не перевірено наявність застереження в іпотечному договорі про задоволення вимог іпотеко держателя; не перевірено факт отримання іпотекодавцем повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, котре за твердженням ОСОБА_1 , усупереч ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», він не отримував; реєстратор не пересвідчився чи дійсно вимога про усунення порушення договору іпотеки була отримана іпотекодавцем і чи з моменту отримання вимоги минуло 30 днів. 
Посилаючись на дані обставини, уточнивши позовні вимоги та вказуючи, що підтримує інші заявлені ним вимоги (а.с. 145), позивач остаточно просив:
1) визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Велятинської сільської ради Хустського району Закарпатської області Горщар Михайла Васильовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 45293259 від 30.01.2019 року в 17:56:09 годин щодо реєстрації права власності на земельну ділянку з кадастровим номером: 2110400000:01:016:0262 за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1754301121104).
2) визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Велятинської сільської ради Хустського району Закарпатської області Горщар Михайла Васильовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 45292691 від 30.01.2019 року в 17:28:35 годин щодо реєстрації права власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 .
3) скасувати запис державного реєстратора Велятинської сільської ради Хустського району Закарпатської області Горщар Михайла Васильовича у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 30077295 про право власності Акціонерного Товариства «Укрсоцбанк» на земельну ділянку з кадастровим номером: 2110400000:01:016:0262 за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1754301121104) на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 45293259 від 30.01.2019 року в 17:56:09 годин.
4) скасувати запис державного реєстратора Велятинської сільської ради Хустського району Закарпатської обл. Горщар Михайла Васильовича у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 30076827 про право власності Акціонерного Товариства «Укрсоцбанк» на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 45292691 від 30.01.2019 року в 17:28:35 годин.
Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 27.12.2019 замінено АТ «Укрсоцбанк» на його правонаступника АТ «Альфа-банк».
Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 14 лютого 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено. Скасовано запис державного реєстратора Велятинської сільської ради Хустського району Закарпатської області Горщар Михайла Васильовича у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 30077295 про право власності Акціонерного Товариства «Укрсоцбанк» на земельну ділянку з кадастровим номером: 2110400000:01:016:0262 за адресою АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1754301121104) на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 45293259 від 30.01.2019 року в 17:56:09 годин.
Скасовано запис державного реєстратора Велятинської сільської ради Хустського району Закарпатської обл. Горщар Михайла Васильовича у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 30076827 про право власності Акціонерного Товариства «Укрсоцбанк» на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 45292691 від 30.01.2019 року в 17:28:35 годин.
Стягнуто з АТ «Альфа банк» на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 1921 грн.
На це рішення подав апеляційну скаргу АТ «Альфа банк». Посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 . 
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що помилковим є висновок місцевого суду про те, що сторони не укладали окремого договору про задоволення вимог іпотек держателя, оскільки у п. 4.5.3 договору іпотеки міститься застереження, яке прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя, котре передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених зобов`язань; місцевим судом із порушенням норм процесуального права було прийнято заяву про уточнення (збільшення) позовних вимог від 31.01.2020, оскільки таку прийнято після закінчення підготовчого засідання; при цьому належним способом захисту права або інтересу позивача у даному випадку є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права; вказує, що Банком із дотриманням пункту 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25 грудня 2015 № 1127 було надано реєстратору для державної реєстрації права власності, зокрема: 1) копію письмової вимоги про усунення порушень від 06.09.2018, надісланої ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; 2) рекомендоване повідомлення про вручення вимоги (врученої дружині ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ), що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання вимоги;
Заслухавши суддю-доповідача, позицію представників сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів дійшла таких висновків.
Встановлено, що ОСОБА_3 звертався раніше, у лютому 2014 року, до суду із позовом до Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого був АТ «Укрсоцбанк», а в подальшому АТ «Альфа банк»), треті особи: ОСОБА_2 , приватні нотаріуси Мукачівського міського нотаріального округу Вімерт Оксана Олександрівна, ОСОБА_4 , у якому просив визнати недійсним договір іпотеки від 24 червня 2008 року, укладений між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки №305/76-Ж-08.
Відповідно до даних Єдиного державного реєстру судових рішень, за результатом розгляду спору, рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 05.10.2015 у справі № 303/1339/15-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 23.01.2017 у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.
Цими рішеннями встановлено, що 24 червня 2008 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 305/76-Ж-08, за умовами якого банк надав кредит у розмірі 100 000,00 доларів США, а позичальниця зобов`язалася сплатити 14% річних та повернути кредит у строк до 23.06.2018.
Для забезпечення виконання зобов`язань позичальника 24 червня 2008 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки №305/76-Ж-08, відповідно до умов якого остання виступила майновим поручителем за кредитними зобов`язаннями ОСОБА_2 та передала в іпотеку житловий будинок загальною площею 167,50 кв.м., житловою площею 67,30 м.кв., з належними до нього господарськими спорудами та прибудовами, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , а також земельну ділянку, на якій розташована вищевказане нерухоме майно, площею 0,06 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер № 2110400000:01:016:0262.
Згідно договорів купівлі-продажу від 31 грудня 2010 року № 904 (спірного будинку) та № НОМЕР_1 (спірної земельної ділянки) – власником став ОСОБА_1 .
14 січня 2011 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк» був укладений договір про внесення змін та доповнень до іпотечного договору від 24 червня 2008 року №305/76-Ж-08, відповідно до якого ОСОБА_1 є іпотекодавцем за вказаним договором іпотеки, оскільки іпотека є дійсною для особи, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки (т. 1 а.с. 101). 
Наведені обставини також підтверджуються наявними у справі матеріалами: договору іпотеки №305/76-Ж-08 від 24.06.2008, правочину про внесення змін та доповнень 24.10.2008, договору про внесення змін та доповнень до іпотечного договору від 14.01.2011, повідомлення про звернення стягнення від 06.09.2018 (т. 1 а.с. 98-102).
Як убачається з матеріалів даної справи, спірні правовідносини пов`язані з реалізацією прав іпотекодержателя на предмет іпотеки – житловий будинок та земельну ділянку позивача, та виникли у зв`язку із запереченням позивачем такого права, а отже, існує спір про право. Такий спір суди мають вирішувати за правилами Цивільного процесуального кодексу України.
За приписами частини першої статті 35 Закону N 898-IV у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
Положеннями статті 37 Закону N 898-IV (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки від 24.06.2008) визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.
Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року N 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» (далі - Закон N 800-VI) норми статті 37 Закону N 898-IV передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.
Приписами статті 36 Закону N 898-IV (в редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки від 24.06.2008) передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.
На час укладення договору іпотеки від 24.06.2008 застереження в іпотечному договорі про задоволення вимог іпотекодержателя, вважалося договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Після внесення Законом N 800-VI змін до статті 36 Закону N 898-IV її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до пункту 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року N 1127 (далі - Порядок), який набрав чинності на момент прийняття оскаржуваного рішення, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:
1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;
2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;
3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).
Заперечуючи проти задоволення вимог позову, Банк зазначав, що при прийнятті документів державному реєстратору були надані всі документи серед яких також і були наявні повідомлення про усунення порушень від 06.09.2018 № USB/643, адресовані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 102,117).
Із рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення адресованого ОСОБА_1 слідує, що 19.09.2018 дружина отримала письмову вимогу (т. 1 а.с. 103, 119).
Натомість із матеріалів справи слідує, що відправлення адресоване ОСОБА_2 повернулось без вручення адресату за закінченням терміну зберігання (т. 1 а.с. 104-105, 120 та зворот). 
Таким чином, посилання представника Банку на рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення адресованого позичальнику ОСОБА_2 не відповідають обставинам справи, а тому є необґрунтованими та спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.
За відсутності такого належного надсилання вимоги відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець не набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.
Крім того, записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав (ч. 1 ст. 26 Закону № 1952).
Отже, заслуговують на увагу доводи про те, що за обставинами даної справи, запис до Державного реєстру прав здійснено 25.01.2019, натомість рішення про державну реєстрацію прав прийнято 30.01.2019.
При цьому, судовою колегією встановлено, що у п. 4.5.3 договору іпотеки міститься застереження, яке прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя, котре передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених зобов`язань.
Відтак помилковим є висновок місцевого суду про те, що сторони не укладали окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, у зв`язку з чим мотивувальна частина рішення місцевого суду підлягає зміні. 
Встановлено, що 7 червня 2014 року набрав чинності Закон N 1304-VII, підпуктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:
- таке нерухоме житлове майно, зокрема, використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручител, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;
- загальна площа такого нерухомого житлового майна не перевищує 250 кв. м для житлового будинку.
Згідно з пунктом 23 статті 1 Закону України 12 травня 1991 року N 1023-XII «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору та Договору іпотеки) споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.
Пунктом 4 Закону N 1304-VII передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.
Відповідно до частини третьої статті 33 Закону N 898-IV звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону N 898-IV).
Отже, Закон N 898-IV прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним із шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.
Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону N 1304-VII право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому способі) не залежало від наявності згоди іпотекодавця, а залежало від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.
Водночас Закон N 1304-VII ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодателя без згоди останнього на таке відчуження.
Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а (провадження? №11-474апп19) обмеження, встановлені Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», поширюються не лише на випадки звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду, а й на позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, яким є реєстрація права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем на підставі відповідного застереження в іпотечному договорі.
Колегією суддів встановлено, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який має загальну площу 167,5 кв.м, що розташований на земельній ділянці 2110400000:01:016:0262, та який використовується як місце постійного проживання позивачем. Відповідні обставини підтверджуються також Актом від 03.04.2021. Квартира в АДРЕСА_2 , яка є місцем реєстрації місця проживання позивача, та яка належала ОСОБА_5 (матері позивача), згідно договору дарування від 09.04.2011 належить ОСОБА_6 , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав (т. 2 а.с. 5-6). 
Отже, відповідно до положень Закону N 1304-VII, іпотечне майно, як забезпечення виконання умов кредитного договору від 24 червня 2008 року № 305/76-Ж-08, укладеного в іноземній валюті, не може бути примусово стягнуто, в тому числі, шляхом реєстрації права власності за Банком. 
Таким чином, у державного реєстратора були наявні підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності на будинок та земельну ділянку за АТ «Укрсоцбанк».
При цьому будинок, що переданий в іпотеку, розташований на земельній ділянці, яка належить іпотекодавцю на праві власності, і такий будинок підлягав передачі в іпотеку разом із земельною ділянкою, на якій він розташований.
Положення зазначених правових норм спрямовані на дотримання принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та об`єктів нерухомості, які на ній розташовані.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 листопада 2019 року  справі N 802/1340/18-а, у постанові від 4 вересня 2018 року у справі N 915/127/18 дійшла висновку, що рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію. Тому належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності (частина друга статті 26 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
У частині другій статті 26 Закону № 1952 (у редакції на час державної реєстрації) унормовано порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування.
За змістом зазначеної норми, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.
Положеннями частини другої статті 26 Закону України № 1952 було передбачено такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав.
Таким чином, перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених ним фактичних обставин справи та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для зміни судового рішення з мотивів наведених у цій постанові, у зв`язку з необхідністю виключення помилкових висновків місцевого суду про те, що сторони не укладали окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність скасування записів про проведену державну реєстрацію права власності, однак із тих мотивів, що у державного реєстратора не було підстав для проведення державної реєстрації права власності на будинок та земельну ділянку, внаслідок дії Закону N 1304-VII, відсутності належного надсилання вимоги боржнику ОСОБА_2 відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» та документу, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання боржником ОСОБА_2 письмової вимоги іпотекодержателя, внаслідок чого іпотекодавець не набув права звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. При цьому апеляційний суд також враховує ту обставину, що запис до Державного реєстру прав здійснено 25.01.2019, натомість рішення про державну реєстрацію прав прийнято 30.01.2019, що суперечить ч.1 ст.18 Закону № 1952-IV.
Отже, мотивувальна частина рішення Мукачівського міськрайонного суду від 14 лютого 2020 року – підлягає зміні в частині правового обґрунтування підстав для задоволення позовних вимог щодо скасування запису про проведену державну реєстрацію права власності.
Відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його, зокрема, мотивувальної частини. 
Доводи апеляційної скарги про те, що місцевим судом прийнято заяву про уточнення (збільшення) позовних вимог від 31.01.2020 після закінчення підготовчого засідання із порушенням норм процесуального права було – не можуть бути взятими до уваги з огляду на таке. 
Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 27.12.2019 замінено АТ «Укрсоцбанк» на його правонаступника АТ «Альфа-банк», котру постановлено без участі сторін. Заяву про уточнення (збільшення) позовних вимог подано 31.01.2020, а після залучення відповідача АТ «Альфа-банк» до участі у справі наступне засідання відбулося 07.02.2020. 
Зважаючи на викладене, рішення суду першої інстанції, через невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, слід змінити в частині правового обґрунтування, залишивши резолютивну частину рішення без змін, 
Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст 374, п.п.3, 4 ч. 1, ч. 4 ст 376, 381-184 ЦПК України, апеляційний суд 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-банк» – задовольнити частково.
Мотивувальну частину рішення Мукачівського міськрайонного суду від 14 лютого 2020 року – змінити в частині правового обґрунтування підстав для задоволення позовних вимог.
Резолютивну частину рішення Мукачівського міськрайонного суду від 14 лютого 2020 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повне судове рішення складено 19 квітня 2021 року.

Головуюча:                 

Судді: