ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/4452/21                                       Прізвище судді (суддів) першої інстанції: 
                                                                                                                                  Клочкова Н.В.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

29 квітня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді          Костюк Л.О.;                    
суддів:                                Бужак Н.П., Кобаля М.І.;
за участю секретаря:      Несін К.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛАЙТ» - Мацкевича Дениса Анатолійовича на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 лютого 2021 року (прийнята в порядку письмового провадження, м. Київ, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за розглядом заяви представника Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛАЙТ» - Мацкевича Дениса Анатолійовича до подачі позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛАЙТ» до Київської обласної державної адміністрації (Управління пасажирських перевезень Київської обласної державної адміністрації) про заборону вчиняти певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:
У лютому 2021 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «КЛАЙТ» (далі - заявник, позивач) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва із заявою про забезпечення позову до пред`явлення позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛАЙТ» до Київської обласної державної адміністрації (Управління пасажирських перевезень Київської обласної державної адміністрації) (далі - відповідач), , в якій заявник просить суд вжити заходи забезпечення шляхом заборони Київській обласній державній адміністрації (ЄДРПОУ 34694993), вчиняти дії, а саме:
- заборонити Київській обласній державній адміністрації (Управлінню пасажирських перевезень Київської обласної державної адміністрації) (Код ЄДРПОУ 34694993) вчиняти дії, направлені на проведення перевірок та здійснювати контроль (перевірки) за виконанням ТОВ «КЛАЙТ» (ЄДРПОУ 31364138) умов Додаткової угоди № 139 від 15 листопада 2018 року до договору № 120708-15 на підставі п. 2.1.3; 2.2.2; 2.2.3; 2.2.5; 2.3.32; 4.1.- 4.18 та достроково в односторонньому порядку розривати Додаткову угоду № 139 від 15 листопада 2018 року до договору № 120708-15;
- заборонити Київській обласній державній адміністрації (Управлінню пасажирських перевезень Київської обласної державної адміністрації) (Код ЄДРПОУ 34694993) вчиняти дії, направлені на проведення перевірок та здійснювати контроль (перевірки) за виконанням ТОВ «КЛАЙТ» (ЄДРПОУ 31364138) умов Додаткової угоди № 140 від 15 листопада 2018 року до договору № 120708-50 на підставі п. 2.1.3; 2.2.2; 2.2.3; 2.2.5; 2.3.32; 4.1.- 4.18 та достроково в односторонньому порядку розривати Додаткову угоду № 140 від 15 листопада 2018 року до договору № 120708-50;
- заборонити Київській обласній державній адміністрації (Управлінню пасажирських перевезень Київської обласної державної адміністрації) (Код ЄДРПОУ 34694993) вчиняти дії, направлені на проведення перевірок та здійснювати контроль (перевірки) за виконанням ТОВ «КЛАЙТ» (ЄДРПОУ 31364138) умов Додаткової угоди № 141 від 15 листопада 2018 року до договору № 120708-13 на підставі п. 2.1.3; 2.2.2; 2.2.3; 2.2.5; 2.3.32; 4.1.- 4.18 та достроково в односторонньому порядку розривати Додаткову угоду № 141 від 15 листопада 2018 року до договору № 120708-13;
- заборонити Київській обласній державній адміністрації (Управлінню пасажирських перевезень Київської обласної державної адміністрації) (Код ЄДРПОУ 34694993) вчиняти дії, направлені на проведення перевірок та здійснювати контроль (перевірки) за виконанням ТОВ «КЛАЙТ» (ЄДРПОУ 31364138) умов Договору № 82 від 09 липня 2018 року на підставі п. 2.1.3; 2.2.2; 2.2.3; 2.2.5; 2.3.32; 4.1.- 4.18 та достроково в односторонньому порядку розривати Договір № 82 від 09 липня 2018 року;
- заборонити Київській обласній державній адміністрації (Управлінню пасажирських перевезень Київської обласної державної адміністрації) (Код ЄДРПОУ 34694993) вчиняти дії, направлені на проведення перевірок та здійснювати контроль (перевірки) за виконанням ТОВ «КЛАЙТ» (ЄДРПОУ 31364138) умов Договору № 165 від 03 липня 2019 року на підставі п. 2.1.3; 2.2.2; 2.2.3; 2.2.5; 2.3.32; 4.1.-4.18 та достроково в односторонньому порядку розривати Договір № 165 від 03 липня 2019 року.
В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову позивач зазначає, що на даний час єдиними договорами, які укладені заявником з надання послуг пасажирського наземного міського та приміського транспорту є саме Договори № 82, 165 та Додаткові угоди № 139, 140, 141 від 15 листопада 2018 року, про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, відповідно до умов яких відповідач надає заявнику право на здійснення перевезень пасажирів на відповідному приміському автобусному маршруті загального користування.
Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 лютого 2021 року у задоволенні заяви про забезпечення позову до подачі позовної заяви відмовлено.
Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, представником позивача подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права та постановити нову, якою клопотання про забезпечення позову задоволити.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню та не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що відсутні правові підстави вважати, що невжиття судом заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав та інтересів позивача.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції, що на переконання представника заявника, у разі розірвання вказаних Договорів за односторонньою відмовою відповідача від зобов`язань за вище вказаними Договорами, за процедурою встановленою Договором про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування у редакції Додаткових угод від 15 листопада 2018 року, позивач буде нести збитки, які полягають у втратах, яких особа зазнала у зв`язку із розірванням договору, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), та доходах, які заявник міг би реально одержати за звичайних обставин, якби його право не було порушене (упущена вигода). Основну частину прибутку від здійснення господарської діяльності заявника становить дохід від надання послуг пасажирського наземного транспорту міського та приміського сполучення.
На підтвердження підстав для застосування заходів забезпечення, представник заявника зазначає, що у разі розірвання договору у односторонньому порядку за процедурою встановленою Договором про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, позбавить підприємство можливості належного виконання своїх зобов`язань перед державою та іншими кредиторами, неможливості проведення повного розрахунку із кредиторами і як наслідок до подальшого зростання сум зобов`язань, що призведе до банкрутства підприємства.
В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову позивач зазначає, що на даний час єдиними договорами, які укладені заявником з надання послуг пасажирського наземного міського та приміського транспорту є саме Договори № 82, 165 та Додаткові угоди № 139, 140, 141 від 15 листопада 2018 року, про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, відповідно до умов яких відповідач надає заявнику право на здійснення перевезень пасажирів на відповідному приміському автобусному маршруті загального користування.
Керуючись викладеним, на думку представника заявника існують очевидні ознаки протиправності оскаржуваних дій та пунктів договорів, а тому є необхідність застосувати заходи забезпечення позову.
У зв`язку з вищевикладеним позивач звернувся до суду з даною заявою про забезпечення позову та просив суд задовольнити вказану заяву та зупинити дію постанови відповідача.
Надаючи нормативно - правову оцінку обставинам справи та наданим додатковим пояснення сторін, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Згідно ч. 2 ст. 150 КАС України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для однозначного висновку, що заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадках, коли невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
При цьому, суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Колегія суддів звертає увагу на те, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача, тобто покликане гарантувати виконання рішення адміністративного суду і спрямоване на забезпечення принципу обов`язковості судових рішень.
Зазначені в ст. 150 КАС України підстави забезпечення позову, є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог.
Необґрунтоване вжиття таких заходів може призвести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти. Тому, при вирішенні питання про забезпечення позову адміністративний суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності ускладнення виконання або невиконання рішення адміністративного суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Значення цього інституту адміністративного процесуального права в тому, що ним захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.
Забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівності учасників справи.
Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення ускладнення чи неможливості виконання судового рішення, а також перешкоджання спричинення значної шкоди заявнику.
Таким чином, заходи забезпечення позову не мають якогось дискримінаційного характеру стосовно якоїсь із сторін у спорі; їх застосування здійснюється в рамках дискреційних повноважень суду і на основі принципів змагальності та процесуальної рівності.
Крім того, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.
У зв`язку з цим суд у кожному випадку повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є захід забезпечення позову, про який просить позивач, співрозмірним з позовними вимогами та чи відповідає від меті і завданням правового інституту забезпечення позову.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Аналогічні правові висновки зазеначено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 31 жовтня 2019 року у справі № 640/2326/19.
Таким чином, процесуальний закон наділяє суд повноваженнями на вжиття заходів забезпечення позову шляхом, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії. Однак, передумовою для вжиття таких заходів з урахуванням положень ч. 2 ст. 151 КАС України є існування та встановлення судом обставин, визначених ч. 2 ст. 150 КАС України.
Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову, позивач вказував на те, що невжиття таких заходів унеможливить ефективний судовий захист та поновлення порушених прав, а також вплине на майнові права заявника у вигляді понесення матеріальних збитків. На переконання представника заявника, у разі розірвання вказаних Договорів за односторонньою відмовою відповідача від зобов`язань за вище вказаними Договорами, за процедурою встановленою Договором про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування у редакції Додаткових угод від 15 листопада 2018 року, позивач буде нести збитки, які полягають у втратах, яких особа зазнала у зв`язку із розірванням договору, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), та доходах, які заявник міг би реально одержати за звичайних обставин, якби його право не було порушене (упущена вигода). Основну частину прибутку від здійснення господарської діяльності заявника становить дохід від надання послуг пасажирського наземного транспорту міського та приміського сполучення.
Також, на підтвердження підстав для застосування заходів забезпечення, представник заявника зазначає, що у разі розірвання договору у односторонньому порядку за процедурою встановленою Договором про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, позбавить підприємство можливості належного виконання своїх зобов`язань перед державою та іншими кредиторами, неможливості проведення повного розрахунку із кредиторами і як наслідок до подальшого зростання сум зобов`язань, що призведе до банкрутства підприємства.
Окрім зазначеного в обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову позивач зазначає, що на даний час єдиними договорами, які укладені заявником з надання послуг пасажирського наземного міського та приміського транспорту є саме Договори № 82, 165 та Додаткові угоди № 139, 140, 141 від 15 листопада 2018 року, про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, відповідно до умов яких відповідач надає заявнику право на здійснення перевезень пасажирів на відповідному приміському автобусному маршруті загального користування. Керуючись викладеним, на думку представника заявника існують очевидні ознаки протиправності оскаржуваних дій та пунктів договорів, а тому є необхідність застосувати заходи забезпечення позову.
Як було зазначено раніше, ч. 2 ст. 150 КАС України законодавчо регламентовано підстави для вжиття заходів забезпечення позову. При цьому, правова конструкція згаданої норми не вимагає встановлення судом на цій стадії протиправності відповідного рішення суб`єкта владних повноважень, а обмежується достатністю виявлення лише «очевидності» ознак протиправності рішення та порушення прав позивача.
Водночас, такі ознаки не мають окреслених законодавчих меж та кваліфікуючих критеріїв і в кожній конкретній справі ці поняття є оціночними.
Отже, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має встановити наявність самих таких ознак, які свідчать про протиправність оскаржуваного рішення поза обґрунтованим сумнівом, а не встановлювати правомірність/протиправність оскаржуваного рішення на цій стадії.
Аналогічну правову позиції викладено у постановах Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 826/16509/18 та від 06 лютого 2019 року справа № 826/13306/18, від 28 січня 2021 року у справі №ЗД/460/11/20.
Водночас, судова колегія вважає за необхідне зауважити, що згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» (Заява №11901/02) зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
Також, у рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби ст. 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Конституційний Суд України у пункті 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 наголошував на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.
Колегія суддів зазначає, що умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтовані твердження, що права та інтереси Товариства будуть порушені, і на момент виконання рішення суду, у разі задоволення позову, Товариству необхідно буде докласти значних зусиль та витрат для відновлення своїх прав та інтересів.
Водночас, звертає увагу на те, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії спірного рішення Міністерства інфраструктури України жодним чином не спричиняє негативних наслідків для заінтересованих осіб у даній справі, як не спричиняє негативних наслідків і для будь-яких інших осіб.
Тобто, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову перш за все необхідно перевірити наявність очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.
Як було зазначено вище, відповідно до ч. 2   ст. 151 КАС України   заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Отже, передумовою вжиття заходів забезпечення позову є необхідність встановлення судом їх співмірності із заявленими позовними вимогами, а також врахування наслідків вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Таким чином, перевіривши зазначені у поданій заяві доводи позивача на предмет їх відповідності вище викладеним нормам та з`ясованим судом обставинам, колегія суддів приходит до висновку про обґрунтованість поданої заяви та, як наслідок, про наявність підстав та необхідність вжиття заходів забезпечення позову, оскільки, за переконанням суду, дійсно невжиття таких заходів може істотно ускладнити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду.
При цьому, колегія суддів зазначає, що вжиття заходів забезпечення позову за результатами розгляду поданої заяви не є вирішенням публічно-правового спору по суті без фактичного його розгляду судом. Вжиття заходів забезпечення позову, у даному випадку, колегія суддів вважає вимушеним заходом, оскільки, як уже зазначено у даному судовому рішенні, невжиття заходів забезпечення позову призведе до негативних наслідків, для відновлення яких необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.
При цьому, застосовуючи заходи забезпечення позову, судом не розглядається питання правомірності у5кладених договорів і наявності обставин, як підстав для задоволення позову.
У даному випадку судом встановлюється саме існування спору та обрано адекватні заходи для забезпечення позову, передбачені п. 2 ч. 1 ст. 151 КАС України, які будуть діяти до моменту вступу у законну силу судового рішення.
Окрім зазначеного вище, колегія суддів звертає вагу на те, що станом на момет розгляду даної справи пункти договорів, а саме до:  Додаткової угоди № 139 від 15 листопада 2018 року до договору № 120708-15 на підставі п. 2.1.3; 2.2.2; 2.2.3; 2.2.5; 2.3.32; 4.1.- 4.18 та достроково в односторонньому порядку розривати Додаткову угоду № 139 від 15 листопада 2018 року до договору № 120708-15: Додаткової угоди № 140 від 15 листопада 2018 року до договору № 120708-50 на підставі п. 2.1.3; 2.2.2; 2.2.3; 2.2.5; 2.3.32; 4.1.- 4.18 та достроково в односторонньому порядку розривати Додаткову угоду № 140 від 15 листопада 2018 року до договору № 120708-50; Додаткової угоди № 141 від 15 листопада 2018 року до договору № 120708-13 на підставі п. 2.1.3; 2.2.2; 2.2.3; 2.2.5; 2.3.32; 4.1.- 4.18 та достроково в односторонньому порядку розривати Додаткову угоду № 141 від 15 листопада 2018 року до договору № 120708-13; Договору № 82 від 09 липня 2018 року на підставі п. 2.1.3; 2.2.2; 2.2.3; 2.2.5; 2.3.32; 4.1.- 4.18 та достроково в односторонньому порядку розривати Договір № 82 від 09 липня 2018 року; Договору № 165 від 03 липня 2019 року на підставі п. 2.1.3; 2.2.2; 2.2.3; 2.2.5; 2.3.32; 4.1.-4.18 та достроково в односторонньому порядку розривати Договір № 165 від 03 липня 2019 року не визнані не дійсними.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 квітня 2021 року відкрито провадження у справі №640/11386/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛАЙТ» до  Київської обласної державної адміністрації про визнання недійсними пунктів угод законної сили.
Статтею 255 КАС України встановлено, що рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Таким чином, станом на час розгляду даної заяви, Окружним адміністративним судом міста Києва відкрито провадження у справі №640/11386/21. Наведене свідчить по те, що справа ще не розглянута, зазначене рішення ще не набрало законної сили, а отже, відсутні підстави стверджувати про те, що зазначені вище пункти договорів скасовані або визнані не чинними.
Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Вказана норма прямої дії унеможливлює прийняття центральним органом виконавчої влади рішень про анулювання призначень органів з оцінки відповідності, щодо яких на час розгляду та прийняття таких рішень вже є діючим рішення цього ж суб`єкта владних повноважень відносно анулювання призначення.
З врахуванням викладеного вище, колегія суддів погоджується із Товариством про те, що очевидними є ознаки протиправності визнання недійсними пунктів угод, які полягають у можливому порушенні ч. 2 ст. 19 Конституції України.
На підстав вище зазначеного та як встановлено матеріалами справи, підставою заяви про забезпечення позову є обґрунтовані доводи заявника, що діями відповідача може бути спричинена значна шкода ТОВ «КЛАЙТ», відшкодування якої неминучу пов`язане із труднощами, таким чином колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення поданої заяви про забезпечення позову.
При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
За правилами ч. 1 та 2 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається, крім іншого, неправильне тлумачення закону.
З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку щодо задоволення заяви представника Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛАЙТ» - Мацкевича Дениса Анатолійовича про забезпечення позову до подачі позовної заяви, а саме:
заборонити Київській обласній державній адміністрації (Управлінню пасажирських перевезень Київської обласної державної адміністрації) (ЄДРПОУ 34694993) вчиняти дії, направлені на проведення перевірок та здійснювати контроль (перевірки) за виконанням ТОВ «КЛАЙТ» (ЄДРПОУ 31364138) умов, до набрання рішенням суду у справі №640/11386/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛАЙТ» до  Київської обласної державної адміністрації про визнання недійсними пунктів угод законної сили:
- Додаткової угоди № 139 від 15 листопада 2018 року до договору № 120708-15 на підставі п. 2.1.3; 2.2.2; 2.2.3; 2.2.5; 2.3.32; 4.1.- 4.18 та достроково в односторонньому порядку розривати Додаткову угоду № 139 від 15 листопада 2018 року до договору № 120708-15;
- Додаткової угоди № 140 від 15 листопада 2018 року до договору № 120708-50 на підставі п. 2.1.3; 2.2.2; 2.2.3; 2.2.5; 2.3.32; 4.1.- 4.18 та достроково в односторонньому порядку розривати Додаткову угоду № 140 від 15 листопада 2018 року до договору № 120708-50;
- Додаткової угоди № 141 від 15 листопада 2018 року до договору № 120708-13 на підставі п. 2.1.3; 2.2.2; 2.2.3; 2.2.5; 2.3.32; 4.1.- 4.18 та достроково в односторонньому порядку розривати Додаткову угоду № 141 від 15 листопада 2018 року до договору № 120708-13;
- Договору № 82 від 09 липня 2018 року на підставі п. 2.1.3; 2.2.2; 2.2.3; 2.2.5; 2.3.32; 4.1.- 4.18 та достроково в односторонньому порядку розривати Договір № 82 від 09 липня 2018 року;
- Договору № 165 від 03 липня 2019 року на підставі п. 2.1.3; 2.2.2; 2.2.3; 2.2.5; 2.3.32; 4.1.-4.18 та достроково в односторонньому порядку розривати Договір № 165 від 03 липня 2019 року.
Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 241, 242, 243, 250, 251, 308, 310, 312, 317, 321, 322, 328, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:            
Апеляційну представника Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛАЙТ» - Мацкевича Дениса Анатолійовича - задоволити.
Заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛАЙТ» - Мацкевича Дениса Анатолійовича про забезпечення позову до подачі позовної заяви - задоволити.
Заборонити Київській обласній державній адміністрації (Управлінню пасажирських перевезень Київської обласної державної адміністрації) (ЄДРПОУ 34694993) вчиняти дії, направлені на проведення перевірок та здійснювати контроль (перевірки) за виконанням ТОВ «КЛАЙТ» (ЄДРПОУ 31364138) умов, до набрання рішенням суду у справі №640/11386/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛАЙТ» до  Київської обласної державної адміністрації про визнання недійсними пунктів угод законної сили:
- Додаткової угоди № 139 від 15 листопада 2018 року до договору № 120708-15 на підставі п. 2.1.3; 2.2.2; 2.2.3; 2.2.5; 2.3.32; 4.1.- 4.18 та достроково в односторонньому порядку розривати Додаткову угоду № 139 від 15 листопада 2018 року до договору № 120708-15;
- Додаткової угоди № 140 від 15 листопада 2018 року до договору № 120708-50 на підставі п. 2.1.3; 2.2.2; 2.2.3; 2.2.5; 2.3.32; 4.1.- 4.18 та достроково в односторонньому порядку розривати Додаткову угоду № 140 від 15 листопада 2018 року до договору № 120708-50;
- Додаткової угоди № 141 від 15 листопада 2018 року до договору № 120708-13 на підставі п. 2.1.3; 2.2.2; 2.2.3; 2.2.5; 2.3.32; 4.1.- 4.18 та достроково в односторонньому порядку розривати Додаткову угоду № 141 від 15 листопада 2018 року до договору № 120708-13;
- Договору № 82 від 09 липня 2018 року на підставі п. 2.1.3; 2.2.2; 2.2.3; 2.2.5; 2.3.32; 4.1.- 4.18 та достроково в односторонньому порядку розривати Договір № 82 від 09 липня 2018 року;
- Договору № 165 від 03 липня 2019 року на підставі п. 2.1.3; 2.2.2; 2.2.3; 2.2.5; 2.3.32; 4.1.-4.18 та достроково в односторонньому порядку розривати Договір № 165 від 03 липня 2019 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст. 329 КАС України.
(Повний текст виготовлено - 29 квітня 2021 року).

Головуючий суддя:                                                                      Л.О. Костюк 

Судді:                                                                                                      Н.П. Бужак,

                                                                                                    М.І. Кобаль