Справа № 161/4724/20 	Головуючий у 1 інстанції: Ковтуненко В. В. 	
Провадження № 22-ц/802/462/21  Категорія: 9 	  Доповідач: Карпук  А. К.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
19 квітня 2021 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Карпук А.К.
суддів – Здрилюк О.І., Данилюк В.А., 
секретар Вакіна Д. О.,
з участю: представника позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Ариванюк Тетяни Олексіївни про скасування державної реєстрації права власності на майно за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 жовтня 2020 року,-
В С Т А Н О В И В :
У березні 2020 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 , приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Ариванюк Т.О. про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, виселення.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач у справі разом з ОСОБА_5 у 2002 році на підставі рішення Луцької міської ради отримали в оренду терміном на 25 років земельну ділянку площею 0,0474 га. за адресою АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням – для будівництва та обслуговування житлового будинку. У тому ж році вони отримали, як замовники будівництва, дозвіл на початок будівельних робіт. Побудований багатоквартирний будинок був у встановленому порядку прийнятий в експлуатацію.
Позивач є забудовником та вважає себе власником всього будинку, в тому числі квартири АДРЕСА_2 в побудованому будинку.
Однак, позивач дізналася, що рішенням приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу від 29 червня 2017 року вказану квартиру зареєстровано на праві власності, як на новостворений об`єкт нерухомості, за відповідачем ОСОБА_6 .
Вважає, що у державного реєстратора не було передбачених законом прав здійснювати реєстрацію речового права.
Просила суд скасувати рішення приватного нотаріуса Луцького нотаріального округу Ариванюк Т.О. – про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 35511595 від 02 червня 2017 року, щодо реєстрації на праві приватної власності об`єкта нерухомого майна – 3-х кімнатної квартири площею 91,7 кв. м. АДРЕСА_3 за власником – відповідачем ОСОБА_4 . Виселити з трикімнатної квартири площею 91,7 кв. м. АДРЕСА_3 відповідача ОСОБА_4 з усіма приватними речами без надання іншого житлового приміщення з підстав, викладених в позовній заяві.
Рішенням Луцького міськрайонного суду від 21 жовтня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення про задоволення позову.
Зазначає, що вона, як забудовник, відповідно до положень статті 876 ЦК України, є власником будівництва, а, отже і квартири АДРЕСА_3 . Договір підряду № 1 від 02 листопада 2002 року підроблений.
У відзиві на апеляційну скаргу приватний нотаріус Ариванюк Т.О. вказує, що позивач є власником лише частини будинку по АДРЕСА_1 , про що зазначено в договорі підряду № 1, відтак, реєстрація права власності проведена відповідно до закону.
Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 29 травня 2017 року приватним нотаріусом Луцького МНО Волинської області Ариванюк Т.О. здійснено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_3 на ім`я ОСОБА_4 (а.с. 6, 24). При цьому, в приватного нотаріуса Луцького МНО Волинської області Ариванюк Т.О. не було жодної з підстав, передбачених ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» для відмови в державній реєстрації прав ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_3 . Перелік підстав для відмови в державній реєстрації прав у відповідності до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є вичерпним.
29 травня 2017 року ОСОБА_4 були подані наступні документи для реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_3 :
- Договір оренди земельної ділянки від 06 вересня 2002 року;
- Декларація про готовність об`єкта до експлуатації від 17 квітня 2012 року № ВЛ1412058545;
- Договір підряду від 02 листопада 2002 року № 1;
- Договір про пайову участь в будівництві від 24 вересня 2003 року № 3;
- Договір відступлення права вимоги нерухомого майна від 02 листопада 2015 року № 2;
- Акт приймання-передачі права вимоги нерухомого майна від 02 листопада 2015 року;
- Акт приймання-передачі від 05 січня 2017 року;
- Виписка з довідки переліку осіб, які брали участь в інвестуванні будівництва багатоповерхового житлового будинку в АДРЕСА_1 від 05 січня 2017 року;
- Довідка МП «Турія» від 05 січня 2017 року;
- Довідка управління містобудування та архітектури Луцької міської ради від 02 березня 2017 року № 189-342;
- Технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_3 .
Завірена копія електронної реєстраційної справи № 1265777307101 досліджена судом апеляційної інстанції та долучена до матеріалів цивільної справи.
З дослідженого договору підряду № 1 від 02 листопада 2002 року, укладеного між ОСОБА_5 , ОСОБА_3 з однієї сторони, іменованими далі «Замовник» та Малим підприємством «Турія», іменований далі «Підрядник» вбачається, що предметом договору є будівництво Підрядником квартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 .
У пункті 1.4 вказаного договору сторони домовились про такий порядок розподілу квартир: за результатами будівництва Замовник набуває право власності на квартиру АДРЕСА_4 площею орієнтовно 80 кв. м та квартиру АДРЕСА_5 площею орієнтовно 280 м. кВ, квартири 1, 3, 4, 5 та 6 переходять у власність залучених третіх осіб (інвесторів).
Згідно з договором № 3 на пайову участь у будівництві від 24 вересгня 2003 року, Приватне мале підприємство «Турія», іменова надалі «Забудовник» та ОСОБА_7 , іменована далі «Пайовик» уклали договір, на пайову участь у будівництві об`єкта інвестування. Будинок, в якому знаходиться об`єкт інвестування знаходиться по АДРЕСА_1 .
Після закінчення будівництва та здачі його в експлуатацію Забудовник зобов`язується передати Пайовику у власність трикімнатну квартиру загальною площею 90.99 кв. м, підвальне приміщення площею 30.38 кв.м. 
Відповідно до Договору про відступлення права вимоги нерухомого майна, ОСОБА_7 передала ОСОБА_4 право вимоги квартири площею 90.99 кв. м в семиквартирному будинку по АДРЕСА_1 . 
Факт оплати повної вартості квартири підтверджено довідкою ПП МП «Турія» від 05 січня 2017 року. 
Частиною 2 статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на час прийняття рішення державним реєстратором, передбачено, що перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Відповідно до пункту 41 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майна та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі – Порядок) в редакції, чинній на час проведення державної реєстрації, для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються:
1) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта;
2) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна;
3) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси;
4) письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність);
5) договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, будівництво якого здійснювалось у результаті спільної діяльності).
Документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, не вимагається у разі, коли реєстрація такого документа здійснювалася в Єдиному реєстрі документів.
З матеріалів справи вбачається, що державному реєстратору були надані документи, передбачені Порядком, тому підстав для відмови у здійсненні реєстрації речового права у приватного нотаріуса не було, про що правильно зазначив суд першої інстанції у своєму рішенні.
Крім того, щодо заявлених позовних вимог до приватного нотаріуса Ариванюк Т.О. апеляційний суд зазначає таке.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Тобто, судовому захисту підлягає лише порушене, невизнане або оспорюване цивільне право позивача. При цьому відповідачем у такому разі має бути саме особа, яка безпосередньо порушила, не визнала або оспорює цивільні права позивача.
 Спір про скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно має розглядатись як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване аналогічне право щодо того ж нерухомого майна. Належним відповідачем у такому спорі є особа, речове право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Участь у такому спорі реєстратора як співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушенні своїх прав) не змінює приватноправового характеру спору.
Звертаючись з даним позовом в порядку цивільного судочинства, позивач посилається на порушення її права власності на спірне нерухоме майно, що спричинено реєстрацією права власності за відповідачем.
Отже, належним відповідачем може бути саме власник нерухомого майна – відповідач ОСОБА_4 , а не державний реєстратор, функції якого у даному випадку здійснював приватний нотаріус.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02 вересня 2020 року у справі № 161/12379/18, постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18).
Наведені обставини є самостійною підставою для відмові у позові до приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області Ариваню Т. О.
Аргументи представника позивача про те, що договору підряду № 1 від 02 листопада 2002 року не існує, спростовуються дослідженими судом матеріалами електронної реєстраційної справи.
Відповідно до статті 876 ЦК України, в редакції, чинній на час завершення будівництва і прийняття в експлуатацію будинку, власником об`єкта будівництва або результату інших будівельних робіт є замовник, якщо інше не передбачено договором.
Укладеним між ОСОБА_5 і ОСОБА_3 , як замовником, з одного боку та МП «Турія» з другого боку договором підряду № 1 від 02 листопада 2002 року передбачено, що замовник є власником лише частини будівництва, тоді як інша частина, в тому числі і квартира АДРЕСА_3 переходить у власність інвестора.
Наведеним спростовуються аргументи позивача про те, що нотаріус безпідставно взяв до уваги документи, видані МП «Турія», витяг з переліку інвесторів будинку по АДРЕСА_1 . 
Оскільки замовником будівництва будинку по АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , тому саме ці особи подавали Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації. Причому об`єктом є семиквартирний будинок по АДРЕСА_1 , а не кожна квартира, зокрема, у цьому будинку. Тому, беручи до уваги ту обставину, що квартира АДРЕСА_2 , власником якої є ОСОБА_4 , знаходиться у цьому будинку, іншої Декларації про готовність житлового будинку до експлуатації, крім тієї, що подана замовником, власник квартири для реєстрації речового права подати не могла. 
Доводи позивача про незаконність рішення про державну реєстрацію речового права на квартиру АДРЕСА_3 з огляду на зміст рішення про відмову ОСОБА_8 у державній реєстрації прав та обтяжень № 34056243 від 27 лютого 2017 року та на лист КП «Волинського обласного бюро технічної інвентаризації» № 112 від 01 лютого 2017 року апеляційний суд відхиляє, оскільки Порядком визначено перелік документів, які подаються для державної реєстрації речового права та не встановлено вимог про можливість пред`явлення лише тих документів, що виготовлені на замовлення заявника.
Надані суду апеляційної інстанції судові рішення у справах з приводу визнання майнових прав, реєстрації речових прав, тощо на квартири у будинку по АДРЕСА_1 не мають преюдиційного значення для вирішення указаного спору, тому викладені у них висновки не можуть бути застосовані судом. 
Аргументи апеляційної скарги про те, що договір № 3 від 24 листопада 2003 року, укладений між ОСОБА_7 та МП «Турія» та договір підряду № 1 від 02 листопада 2002 року є підробленими не можуть бути прийняті до уваги апеляційним судом, оскільки в судовому порядку ці договори не визнавались недійсними та на час проведення державної реєстрації, як і на даний час, є чинними.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не містять підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, яке ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись статтями 367, 368, 375, 382, 389, 391 ЦПК України, апеляційний суд
постановив:
Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 жовтня 2020 року в даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий
Судді