КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

 

Єдиний унікальний номер справи № 756/5572/16                                     Головуючий у суді першої інстанції - Луценко О.М. Номер провадження № 22-ц/824/6449/2021                                      Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА
   ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 червня 2021 року                                                                    м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді: Яворського М.А.,
суддів:                      Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,
за участю секретаря  - Владімірової О.К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 02 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про спростування поширеної недостовірної інформації, захист гідності, честі та ділової репутації, -
ВСТАНОВИВ:
У квітні 2016 року   ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про спростування поширеної недостовірної інформації, захист гідності, честі та ділової репутації у якому просила суд ухвалити рішення, яким визнати інформацію, поширену відповідачем на веб-сторінці в соціальній мережі «Facebook» ІНФОРМАЦІЯ_1 недостовірною, та такою, що порушує особисте немайнове право на недоторканість честі, гідності та ділової репутації, а саме: «Проверьте организованную преступную финансовую группу в Киеве! Семья ОСОБА_13 и ОСОБА_3 владеют и контролируют в Украине финансовые компании «Абсолют Финанс», «Абсолют Финанс Групп», «Магнат». Обмен валют, обналичивание в Украине и за рубежом! Во время военных действий, эти люди грабят Украину!», зобов`язати відповідача спростувати недостовірну інформацію протягом 7 днів з моменту набрання рішенням законної сили на відповідних веб-сайтах в мережі Інтернет, шляхом розміщення спростування, у спосіб наближений до поширення інформації.
Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 об 21 год. 06 хв. ОСОБА_1 , в соціальній мережі «Facebook» ІНФОРМАЦІЯ_1 на особистій сторінці першого заступника Головного управління Державної фіскальної служби - ОСОБА_4 , у коментарях до публікації стосовно проведеного обшуку у нелегальних обмінних пунктах було опубліковано пост, а саме: «Проверьте организованную преступную финансовую группу в Киеве! Семья  ОСОБА_13 и ОСОБА_3 владеют и контролируют в Украине финансовые компании «Абсолют Финанс», «Абсолют Финанс Групп», «Магнат». Обмен валют, обналичивание в Украине и за рубежом! Во время военных действий, эти люди грабят Украину!». Позивачем було вказано, що дана публікація містить інформацію, яка не відповідає дійсності, є недостовірною та надуманою, метою опублікування такої інформації є опорочення честі, гідності і ділової репутації позивача й з метою захисту порушеного права, позивач вимушений був звернутися до суду з  позовом.
Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 02 лютого 2021 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано інформацію, поширену ОСОБА_1 на веб-сторінці в соціальній мережі «Facebook» ІНФОРМАЦІЯ_1 недостовірною, а саме: «Проверьте организованную преступную финансовую группу в Киеве! Семья ОСОБА_13 и ОСОБА_3 владеют и контролируют в Украине финансовые компании «Абсолют Финанс», «Абсолют Финанс Групп», «Магнат». Обмен валют, обналичивание в Украине и за рубежом! Во время военных действий, эти люди грабят Украину!». Зобов`язано ОСОБА_1 спростувати недостовірну інформацію протягом 7 днів з моменту набрання рішенням законної сили на відповідних веб-сайтах в мережі Інтернет, шляхом розміщення спростування, у спосіб наближений до поширення інформації, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу та просив скасувати таке рішення в частині задоволення позовних вимог та винести нове про відмову у задоволенні позовних вимог в такій частині. А також стягнути з позивача понесені судові витрати, що у розмірі 1 653,63 грн. на оплату судового збору за подання апеляційної скарги.
Апелянт вказує, що суд при винесенні оскаржуваного рішення дійшов хибного висновку про належність профілю в соціальній мережі «Facebook» саме ОСОБА_5 , зазначає, що з початку судового розгляду він заперечував причетність до оспорюваного допису та повторно наголошує, що з січня 2016 року в зазначеній соціальній мережі його ім`я та прізвище було вказане англійською мовою (  ОСОБА_1 ), а в профілі була наявна інша фотокартка, ніж та, що міститься в скріншотах, що надані в якості доказів позивачем. Крім того, мав місце злом сторінки апелянта, що підтверджується відповідною публікацією на його сторінці в соціальні мережі «Facebook».
ОСОБА_1 вважає, що суд прийняв до уваги лише заяви позивача та роздруківки із сайту «Facebook», що жодним чином не доводять, що профіль у соціальні мережі, з якого поширена недостовірна інформація, належить саме відповідачу по справі ОСОБА_1 , та відповідно не доведено, що саме він є автором недостовірної інформації й роздруківка із сайту не є належним та достовірним доказом в частині встановлення автора, який поширив інформацію. Таким чином, апелянт вважає, що суд допустив порушення норм процесуального права, визнаючи роздруківки із соціальної мережі «Facebook» належним та достовірним доказом у даній справі та безпідставно поклав на нього зобов`язання по спростуванню недостовірної інформації про позивача.
Крім того, апелянт вказує, що покази свідків також не можуть бути належними та достовірними доказами, в частині встановлення автора недостовірної інформації, оскільки такі свідки не були присутні під час здійснення такої публікації, а акт огляду мобільного телефону від 26 квітня 2016 року не підтверджує та не спростовує жодних доказів, тверджень чи припущень у даній справі.
05 квітня 2021 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від представника ОСОБА_3 - ОСОБА_7 , відповідно до якого вважає, що посилання апелянта на те, що в соціальні мережі «Facebook» його ім`я вказано на англійській мові є безпідставним, оскільки словосполучення «в період з січня 2016 року...» вбачається, що відповідач вдавався до зміни свого імені в такій соціальній мережі з моменту створення такої сторінки, а з доданого аркушу паперу не можливо встановити часові межі будь-яких періодів, як неможливо перевірити й дійсність інформації, адже на такому аркуші відсутнє гіперпосилання, дата створення відображення на аркуші.
Щодо зазначення апелянтом про злом його сторінки у соціальні мережі «Facebook» позивач вказує, що з такої роздруківки неможливо встановити ані дату, коли відбулось несанкціоноване проникнення на сторінки апелянта, ані дату самої публікації про такий злом, ані де це повідомлення було розміщено: на тій же сторінці, до якої відбувся несанкціонований доступ чи на іншій сторінці. Крім того, сам апелянт не повідомляв, що має декілька сторінок у соціальні мережі «Facebook». 
Вважаючи, що апелянт ОСОБА_1 заперечує своє авторство недостовірної інформації суперечливими та неповними відомостями, викриває свої протиправні дії та намагається уникнути відповідальності, а тому у відзиві представник ОСОБА_3 - ОСОБА_7 просить апеляційний суд відмовити у задоволенні вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 у повному обсязі.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Так, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 мотивував своє рішення тим, що з матеріалів справи вбачається, що у спірній публікації дійсно була викладена інформація, яка стосується позивача та мало місце поширення такої інформації в мережі Інтернет, тобто відбулося доведення такої інформації до відома багатьох осіб. Зазначено, що факт поширення зазначеної інформації відповідачем підтверджується наданими позивачем письмовими доказами, які беруться судом до уваги як належні та допустимі. Також вказано, що даних та доказів, які б спростовували факт поширення вищевказаної інформації відповідачем надано не було.
Суд першої інстанції також вказав, що про характер поширеної інформації відносно позивача як фактичних даних, а не оціночних суджень, свідчать стверджувальні вислови, застосовані відповідачем, які вказують на вчинення позивачем тих чи інших протиправних дій, а тому опубліковані відомості про позивача не ґрунтуються на жодних фактичних даних, є образливими та такими, що принижують честь, гідність та ділову репутацію.
Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає з наступних підстав.
Відповідно до положень ст. 3 та 28 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожен має право на повагу до його гідності.
Відповідно до статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
Також ст. 34 Конституції України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.
Відповідно до ст. 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.
Згідно ч.ч. 1-3 ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.
Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.
Як вбачається з п. 15 Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на  увазі,  що юридичним складом правопорушення,  наявність якого може бути підставою для задоволення  позову,  є  сукупність  таких обставин:  а)  поширення інформації,  тобто доведення її до відома хоча б одній особі у  будь-який  спосіб;  б)  поширена  інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи,  тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності;  г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права,  тобто або завдає шкоди  відповідним  особистим  немайновим благам,  або  перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.
Під поширенням інформації слід розуміти:  опублікування її  у пресі,  передання по радіо,  телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення  в  мережі  Інтернет  чи  з використанням    інших    засобів телекомунікаційного   зв`язку; викладення в характеристиках,  заявах,  листах,  адресованих іншим особам;  повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.
Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням.
Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними   судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних,  критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться.
Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (рішення у справі «Карпюк та інші проти України          від 06 жовтня 2015 року).
Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (справи Лінгенса, Де Гаєс і Гійзельс , Гудвіна , Прагер і Обершлік ) свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.
Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 19 (Lingens, cited above, p. 28, пункт 46).
Суд враховує при цьому правову позицію Європейського суду з прав людини щодо різниці між поняттями «оціночне судження» та «фактів». Так, у пункті 39 рішення Європейського суду з прав людини від 28 березня 2013 року у справі «Нова Газета і Бородянський проти Росії» вказано, що правдивість оціночних суджень не піддається доведенню і їх потрібно відрізняти від фактів, існування яких може бути доведено.       У пункті 75 рішення Європейського суду з прав людини від 12 липня 2001 року у справі «Фельдек проти Словаччини» суд зазначав, що на відміну від оціночних суджень, реальність фактів можна довести.
Отже, при оцінці твердження про поведінку третьої особи, деколи може бути важко, як і в цій справі, віднайти різницю між оцінкою фактів та оціночними судженнями. Проте навіть оціночне судження може бути надмірним, якщо воно не має під собою фактичних підстав. (Jerusalem v. Austria, no. 26958/95, n. 43, ECHR 2001-11).
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2, об 21 годині 06 хвилин на сторінці ОСОБА_4 в соціальній мережі «Facebook» ІНФОРМАЦІЯ_1 було розміщено пост ОСОБА_1 наступного змісту: «Проверьте организованную преступную финансовую группу в Киеве! Семья ОСОБА_13 и ОСОБА_3 владеют и контролируют в Украине финансовые компании « Абсолют Финанс», « Абсолют Финанс Групп», « Магнат». Обмен валют, обналичивание в украине и за рубежом! Во время военных действий, эти люди грабят Украину!» (а.с.8).
Таким чином, матеріали справи підтверджують факт доведення вказаної інформації ОСОБА_1 до відома широкого кола осіб, оскільки її було викладено в мережі Інтернет.
Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що проаналізувавши інформацію, наведену у спірній публікації, а також характер використаних при її викладенні мовностилістичних засобів, зокрема, не містить в собі алегорій, сатири, гіпербол тощо, є підстави для висновку, що вказана інформація подана саме у формі фактичних тверджень (даних) та не може кваліфікуватись як оціночні судження.
Щодо доводів апелянта про те, що за вказаним гіперпосиланням ІНФОРМАЦІЯ_1 знаходиться сторінка ОСОБА_4 , а не його й з матеріалів справи не вбачається, що саме ОСОБА_1 поширив недостовірну інформацію, то апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне. Так, за гіперпосиланням ІНФОРМАЦІЯ_1 знаходиться сторінка ОСОБА_4 , проте у коментарях до публікації стосовно проведеного обшуку у нелегальних обмінних пунктах було опубліковано пост саме ОСОБА_1 , а саме: «Проверьте организованную преступную финансовую группу в Киеве! Семья  ОСОБА_13 и ОСОБА_3 владеют и контролируют в Украине финансовые компании «Абсолют Финанс», «Абсолют Финанс Групп», «Магнат». Обмен валют, обналичивание в Украине и за рубежом! Во время военных действий, эти люди грабят Украину!» (а.с.8).
Щодо посилання апелянта на той факт, що у період з січня 2016 року в соціальній мережі «Facebook» його ім`я та прізвище було вказане англійською мовою ( ОСОБА_1 ), а в профілі була наявна інша фотокартка ніж та, що міститься в скріншотах, що надані в якості доказів позивачем, то слід зазначити, що в матеріалах справи міститься роздруківка скріншот, зроблений за гіперпосиланням  ІНФОРМАЦІЯ_1, з якого вбачається, що здійснивши запит на особистій сторінці ОСОБА_4 за допомогою написання англійською мовою прізвища та ім`я «  ОСОБА_1 », вбачається, що наявний вказаний коментар наступного змісту : «Проверьте организованную преступную финансовую группу в Киеве! Семья  ОСОБА_13 и ОСОБА_3 владеют и контролируют в Украине финансовые компании «Абсолют Финанс», «Абсолют Финанс Групп», «Магнат». Обмен валют, обналичивание в Украине и за рубежом! Во время военных действий, эти люди грабят Украину!», що свідчить про те, що саме ОСОБА_1 його опублікував (а.с.33).
При цьому, надані скріншоти сторінки ОСОБА_1 не дають можливості встановити часові межі, коли вони зроблені, а також можливості перевірити дійсність інформації на вказаних скріншотах, оскільки на них відсутнє гіперпосилання, дата створення зображення на ньому, що викликає сумніви у їх належності та допустимості (а.с.17-20).
Щодо посилання апелянта на те, що роздруківки зі сторінки «Facebook» не можуть бути належними і допустимими доказами по справі, то апеляційний суд зазначає, що відповідно до положень ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Так, надані стороною позивача роздруківки зі сторінки «Facebook» є засобом доказування, паперовою копією електронного доказу, який містить дані про поширення недостовірної інформації, а саме про: зміст недостовірної інформації, особу, якої вона стосується, дату поширення недостовірної інформації, а також про особу, яка її створила.
Щодо злому сторінки ОСОБА_1 в соціальні мережі «Facebook», то апеляційний суд сприймає вказані доводи критично, оскільки вони не підтверджені належними і допустимими доказами, а тому є недоведеними.
Надані роздруківки з Інтернету щодо того, що ОСОБА_12 не використовує мережу «Facebook» не стосуються обставин даної цивільної справи й не можуть слугувати доказом злому сторінки ОСОБА_1 .
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку, що матеріалами справи доведено факт поширення недостовірної інформації стосовно позивача ОСОБА_3 відповідачем по справі - ОСОБА_1 , а тому рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим й підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга залишенню без задоволення.
Відповідно до положень статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 02 лютого 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови викладено 11 червня 2021 року. 
 
Головуючий суддя :                                                          М.А.Яворський  
          Судді:                                                                                Т.Ц.Кашперська                                                                                                           В.О.Фінагеєв