ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

15 червня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/16120/20	
                                                                                Суддя І інстанції – Серьогіна О.В.

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Чепурнова Д.В. (доповідач),
                               суддів:  Мельника В.В., Сафронової С.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу  Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору – Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Павлоградвугілля» про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив:
- визнати дії Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Дніпропетровській області щодо відмови у здійсненні фінансування Третьої особи Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» в розмірі 28629,72 грн. для надання ОСОБА_1 матеріального забезпечення – допомоги по тимчасовій непрацездатності за 21 календарний день тимчасової непрацездатності за листком непрацездатності серія АДЮ №604036 за період з 04.05.2020 року по 29.05.2020 року протиправними;
- зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Дніпропетровській області здійснити фінансування третьої особи – Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» в розмірі 28629,72 грн. для надання ОСОБА_1 матеріального забезпечення – допомоги по тимчасовій непрацездатності за 21 календарний день тимчасової непрацездатності за листками непрацездатності серія АДЮ №604036 за період з 04.05.2020 року по 29.05.2020 року.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2021 року адміністративний позов задоволено повністю.
Визнано протиправними дії Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування Управління у Дніпропетровській області щодо відмови у здійсненні фінансування Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» в розмірі 28629,72 грн. для надання ОСОБА_1 матеріального забезпечення – допомоги по тимчасовій непрацездатності за 21 календарний день його тимчасової непрацездатності за листком непрацездатності серія АДЮ №604036 за період з 04.05.2020 року по 29.05.2020 року.
Зобов`язано Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Дніпропетровській області здійснити фінансування Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» в розмірі 28629,72 грн. для надання ОСОБА_1 матеріального забезпечення допомоги по тимчасовій непрацездатності за 21 календарний день його тимчасової непрацездатності за листками непрацездатності серія АДЮ №604036 за період з 04.05.2020 року по 29.05.2020 року.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області оскаржило його до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції повністю і ухвалити нове рішення, в якому в задоволенні позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що у період простою підприємства допомога по тимчасовій непрацездатності застрахованим особам не виплачується, оскільки у період простою позивач знаходився поза межами підприємства, виконання трудової функції від нього не вимагалося, а тому ним не була втрачена працездатність, яка необхідна працівнику для виконання його посадових обов`язків. 
В письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив відмовити у її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що ОСОБА_1 працює електрослюсарем підземним дільниці № 3 по видобутку вугілля з повним робочим днем у шахті у Виробничому структурному підрозділі «Шахтоуправлінь Тернівське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», що підтверджується копією трудової книжки позивача № НОМЕР_1 від 18.01.1980 року.
Наказом Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" від 15.04.2020 року № 2888 з 20.04.2020 року по 15.05.2020 року оголошено простій цього підприємства з оплатою праці працівників, що знаходяться в простої, в розмірі не нижче тарифної ставки (окладу), як передбачено ч.1 ст.34, ч.1 ст.113 КЗпП України.
В період часу з 04.05.2020 року по 29.05.2020 року позивач перебував у тимчасовій непрацездатності зв`язку з загальним захворюванням, що підтверджується копією листка непрацездатності НОМЕР_2 .
Вказаний листок непрацездатності був наданий позивачем на розгляд комісії із соціального страхування Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" - ВСП «ШУ Тернівське» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля». 
19.06.2020 року комісією було прийняте рішення призначити позивачу матеріальне забезпечення по вказаному листку непрацездатності, що підтверджується протоколами засідання комісії із соціального страхування від 19.06.2020 року.
Так, по лікарняному серії АДЮ № 604036, виданим КНП «Тернівська ЦМЛ`ТМР» за період з 04.05.2020 року по 29.05.2020 року за рахунок Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" позивачу оплачено перші 5 календарних днів, а за рахунок відповідача мали бути оплачені наступні 21 календарний день в розмірі 28629,72 грн., що підтверджується роздрукованою третьою особою з програми заявою-розрахунком.
Вказана заява-розрахунок була передана роботодавцем на розгляд відповідача, як того вимагає положення абз.2 п.2 Порядку фінансування.
По вказаному листку непрацездатності Приватним акціонерним товариством "ДТЕК Павлоградвугілля" від відповідача отримана квитанція № 3 від 25.06.2020 року про не прийняття заяви-розрахунку з підстави: «Допомога по тимчасовій непрацездатності за календарні дні тимчасової непрацездатності, які збігаються з календарними днями перебування працівника в простої, за рахунок коштів фонду не надається, оскільки це буде суперечити нормам ч. 1 ст. 22 Закону України 1105», що підтверджується квитанцією № 3 від 25.06.2020 року.
На запит представника позивача від 23.10.2020 року Павлоградським відділенням управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування в Дніпропетровській області надано відповідь за № 24.2 - 06/3460 від 30.10.2020 року, в якій вказано, що підприємством-страхувальником не підтверджено факт виходу працівника на роботу у період простою, а тому заява-розрахунок страхувальника відхилена за відсутності законних підстав.
Не погодившись з такими діями відповідача, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при винесенні оскарженого рішення виходить з наступного.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначаються Законом України “Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування” від 23.09.1999 року № 1105  (далі - Закон № 1105).
Відповідно до п.1 ч.1 ст.20 Закону №1105 за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності надаються такі види матеріального забезпечення та соціальних послуг, зокрема, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною).
Пунктом 1 частини 1 статті 22 Закону №1105 передбачено, що допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу) у разі настання в неї одного з таких страхових випадків, зокрема, тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов`язаної з нещасним випадком на виробництві.
Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з аргументами відповідача про те, що допомога по тимчасовій непрацездатності, за своєю правовою природою, є формою матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу) у разі настання страхового випадку.
У свою чергу, відповідно до ст.1 Закону України “Про оплату праці” заробітна плата – це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим  договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Таким чином, оскільки заробітна плата є винагорода працівнику за виконану ним роботу, то необхідним є встановлення того, чи виплачується заробітна плата працівнику у період простою підприємства.
Визначення поняття “простій” наведено у статті 34 Кодексу законів про працю України.
Відповідно до ст. 34 КЗпП України простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.
Згідно із ч.1 ст.113 КЗпП України час простою не з вини працівника, в тому числі на період оголошення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).
Відповідно до ст. 12 Закону України “Про оплату праці” оплата за час простою відноситься до інших норм і гарантій в оплаті праці, відмінних від заробітної плати.
Отже, така державна гарантія, як оплата за час простою, не є заробітною плату працівника у розумінні Закону України “Про оплату праці” та КЗпП України.
Таким чином, оскільки у період простою підприємства заробітна плата працівникам не виплачується, то не може мати місце і факт її втрати у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, що є обов`язковою умовою для нарахування допомоги по тимчасовій непрацездатності у відповідності до пункту 1 частини 1 статті 22 Закону №1105.
З цих підстав суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що допомога по тимчасовій непрацездатності не виплачується працівнику у разі простою підприємства, окрім випадків коли працівникам на час простою визначено спеціальний графік роботи або передбачено необхідність їх виходу на роботу на певний період, тобто у випадках коли працівники фактично виконують роботу та отримують за це винагороду – заробітну плату.
При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що як допомога по тимчасовій втраті працездатності так і оплата за час простою є державними гарантіями, а отже працівник підприємства, що знаходиться в простої, у разі настання страхового випадку (хвороба), не позбавлений державних гарантій у вигляді оплати за час простою. 
З приводу висновків суду про те, що вичерпний перелік підстав при яких допомога по тимчасовій непрацездатності не надається, визначений ст..23 Закону України “Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування” і до таких підстав, період простою підприємства, не належить, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити те, що, на думку колегії суддів, положення вказаної норми права слід застосовувати у взаємозв`язку з положеннями пункту 1 частини 1 статті 22 Закону №1105, яким визначено правову природу допомоги по тимчасовій непрацездатності, суть якої становить компенсацію втрату заробітної плати (доходу) у разі настання страхового випадку.
Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення з прийняттям нової постанови про відмови у задоволенні позову.
На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області – задовольнити.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2021 року – скасувати та прийняти нову постанову.
В задоволенні адміністративно позову ОСОБА_1 – відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
В повному обсязі постанова складена 15 червня 2021 року.

   
Головуючий - суддя                                                                      Д.В. Чепурнов 

                               суддя                                                                      В.В. Мельник 

                               суддя                                                                      С.В. Сафронова