ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
29 червня 2021 року           справа №200/9165/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сіваченко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 березня 2021 року (повний текст складено 12 березня 2021 року в м. Слов`янськ) у справі № 200/9165/20-а (суддя І інстанції – Кравченко Т.О.) за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про зобов`язання виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати страхових виплат,-
                                                              У С Т А Н О В И В:

06 жовтня 2020 року ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (далі - відповідач, Управління ВД ФСС України в Донецькій області), в якому позивач просив: зобов`язати Управління ВД ФСС України в Донецькій області виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати страхових виплат за період з 01 листопада 2017 року по 31 жовтня 2019 року відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ “Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати” та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що він є отримувачем страхових виплат як особа, яка має стійку втрату професійної працездатності у зв`язку з трудовим каліцтвом; має статус внутрішньо переміщеної особи.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 31 березня 2020 року, яке набрало законної сили 16 червня 2020 року, визнана протиправною бездіяльність Управління ВД ФСС України в Донецькій області щодо відмови позивачу в нарахуванні та виплаті заборгованості по щомісячним страховим виплатам за період з 01 листопада 2017 року по 31 жовтня 2019 року.
Позивач доводив, що у зв`язку з порушенням строків виплати щомісячних страхових виплат за вказаний період він має право на отримання компенсації втрати частини доходу відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ “Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати” (далі – Закон № 2050) та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, (далі – Порядок № 159), а тому звернувся до суду з цим позовом.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 12 березня 2021 року у справі № 200/9165/20-а позов задоволено, внаслідок чого зобов`язано Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушення строків виплати щомісячних страхових виплат за період з 01 листопада 2017 року по 31 жовтня 2019 року відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ “Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати” та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159.
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що з урахуванням того, що рішення суду про виплату страхових виплат відповідачем виконано своєчасно, суд першої інстанції дійшов хибного висновку про можливість задоволення у повному обсязі позовних вимог ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про зобов`язання виплатити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати страхових виплат.
Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.
Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.  
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла  висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що встановлено на підставі паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Калінінським РВ Горлівського МУ УМВС України в Донецькій області 04 травня 2001 року; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .
З 18 травня 2004 року постійне місце проживання позивача зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить штамп про реєстрацію місця проживання, проставлений у його паспорті.
У зв`язку з проведенням бойових дій та антитерористичної операції в його населеному пункті позивач був вимушений покинути своє постійне місце проживання та переміститися на підконтрольну органам державної влади України територію.
ОСОБА_1 набув статус внутрішньо переміщеної особи, що підтверджено довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 18 листопада 2019 року № 1421-5000231582.
Позивач отримав трудове каліцтво внаслідок нещасного випадку на виробництві, що стався 03 липня 2000 року.
Згідно з довідкою до акта огляду МСЕК від 18 вересня 2002 року серії ДОН-02 № 101116 ОСОБА_1 безстроково встановлена перша група інвалідності внаслідок трудового каліцтва.
За висновком МСЕК від 05 грудня 2013 року серії 10 ААА № 245946 позивачу встановлена стійка втрата професійної працездатності 100% і перша група інвалідності безстроково.
Відповідно до довідки МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги, від 11 грудня 2019 року серії АБ № 0045055 позивачу безстроково встановлена стійка втрата професійної працездатності 100%.
Відповідач – Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (ідентифікаційний код: 41325231) зареєстроване як юридична особа 10 травня 2017 року, про що свідчать відомості Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
В структуру Управління ВД ФСС України в Донецькій області входить Торецьке міське відділення Управління ВД ФСС України в Донецькій області (код ЄДРПОУ ВП: 41419371) без статусу юридичної особи.
Крім того, в силу положень п. 5 розділу VII “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-ХIV “Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування” та постанови правління Фонду соціального страхування України від 24 травня 2017 року № 34 “Деякі питання реорганізації фондів соціального страхування” відповідач є правонаступником Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Калінінському районі м. Горлівки Донецької області та Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Артемівську Донецької області.
З 01 червня 2002 року ОСОБА_1 перебував на обліку та отримував щомісячні страхові виплати у Відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Калінінському районі м. Горлівки Донецької області (далі – Відділення ВД ФССНВВПЗ України у Калінінському районі м. Горлівки).
14 жовтня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Артемівську Донецької області (далі – Відділення ВД ФССНВВПЗ України у м. Артемівську) з заявою про продовження раніше призначеної страхової виплати.
14 жовтня 2014 року Відділення ВД ФССНВВПЗ України у м. Артемівську прийняло постанову № 0503/8247/8247/202 “Про продовження раніше призначеної щомісячної страхової виплати у зв`язку з тимчасовим місцем проживання”.
Постанова передбачала продовження потерпілому ОСОБА_1 (номер справи 8247, номер випадку 8247) раніше призначеної щомісячної грошової суми в разі повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частку втраченого заробітку. Виплата мала проводитись в період з 01 жовтня 2014 року безстроково.
14 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Відділення ВД ФССНВВПЗ України у м. Артемівську з заявою, в якій просив зняти його з обліку у зв`язку зі зміною місця проживання (на м. Горлівка Донецької області) і зупинити страхові виплати з 01 листопада 2016 року.
14 листопада 2016 року Відділення ВД ФССНВВПЗ України у м. Артемівську прийняло постанову № 0503/8247/8247/222 “Про припинення щомісячної страхової виплати”.
Цією постановою потерпілому ОСОБА_1 (номер справи 8247, номер випадку 8247) припинена виплата щомісячної грошової суми в разі повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частку втраченого заробітку, з 01 листопада 2016 року у зв`язку з відмовою потерпілого від отримання виплат.
Листом від 15 листопада 2017 року № 7578 Управління праці та соціального захисту населення Костянтинівської районної державної адміністрації повідомило Управління ВД ФСС України в Донецькій області про те, що 15 листопада 2017 року до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб внесені відомості про не підтвердження місця проживання ОСОБА_1 .
13 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Костянтинівського відділення Управління ВД ФСС України в Донецькій області з заявою про виплату раніше призначеної страхової виплати за період, в якому не проведені платежі Відділенням ВД ФСС України у Калінінському районі м. Горлівки.
25 вересня 2017 року Костянтинівське відділення Управління ВД ФСС України в Донецькій області прийняло постанову № 0534/75393/19002/208 “Про продовження раніше призначеної щомісячної страхової виплати”.
Цією постановою потерпілому ОСОБА_1 (номер справи 75393, номер випадку 19002) продовжена раніше призначена щомісячна грошова сума в разі повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку, з 01 вересня 2017 року безстроково.
16 листопада 2017 року Костянтинівське міське відділення Управління ВД ФСС України в Донецькій області прийняло постанову № 0525/75393/75393/212 “Про припинення щомісячної страхової виплати”.
Цією постановою потерпілому ОСОБА_1 (номер справи 75393, номер випадку 75393) припинена раніше призначена щомісячна грошова сума в разі повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку, з 01 листопада 2017 року на підставі п. 6 ст. 46 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-ХIV “Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування”.
18 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Торецького міського відділення Управління ВД ФСС України в Донецькій області з заявою про продовження раніше призначеної щомісячної страхової виплати.
22 листопада 2019 року Комісією з питань призначення (відновлення) соціальних виплати внутрішньо переміщеним особам прийнято рішення про відновлення соціальних виплат ОСОБА_1 (протокол № 48, додаток 2).
04 грудня 2019 року Торецьке міське відділення Управління ВД ФСС України в Донецькій області прийняло постанову № 0508/51453/51453/1 “Про продовження раніше призначеної щомісячної страхової виплати”.
Цією постановою потерпілому ОСОБА_1 (номер справи 51453, номер випадку 51453) продовжена раніше призначена щомісячна грошова сума в разі повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку, з 01 листопада 2019 року безстроково.
Спірні правовідносини виникли з приводу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати щомісячних страхових виплат за період з 01 листопада 2017 року по 31 жовтня 2019 року.
Суд встановив, що в провадженні Донецького окружного адміністративного суду перебувала справа № 200/2227/20-а за позовом ОСОБА_1 до Управління ВД ФСС України в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вичинити певні дії.
31 березня 2020 року Донецький окружний адміністративний суд прийняв рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнив повністю:
- визнав протиправною бездіяльність Управління ВД ФСС України в Донецькій області щодо відмови в нарахуванні та виплаті заборгованості по щомісячним страховим виплатам за період з 01 листопада 2017 року по 31 жовтня 2019 року ОСОБА_1 ;
- зобов`язав Управління ВД ФСС України в Донецькій області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 заборгованість по щомісячним страховим виплатам за період з 01 листопада 2017 року по 31 жовтня 2019 року, з урахуванням компенсації, яка провадиться відповідно до Закону № 2050 та Порядку № 159.
Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2020 року апеляційна скарга Управління ВД ФСС України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 31 березня 2020 року у справі № 200/2227/20-а задоволена частково:
- рішення Донецького окружного адміністративного суду від 31 березня 2020 року у справі № 200/2227/20-а скасовано в частині зобов`язання Управління ВД ФСС України в Донецькій області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 компенсацію, яка провадиться відповідно до Закону № 2050 та Порядку № 159;
- в цій частині прийнята нова постанова;
- відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання Управління ВД ФСС України в Донецькій області нарахувати і виплатити компенсацію, яка провадиться відповідно до Закону № 2050 та Порядку № 159;
- в іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 31 березня 2020 року у справі № 200/2227/20-а залишено без змін.
Стосовно позовних вимог в частині нарахування і виплати компенсації, суд апеляційної інстанції зазначив таке:
“Основною умовою для виплати громадянину передбаченої статтею 47 Закону № 1105-ХІV, статтею 2 Закону № 2050-ІІІ та Порядком № 159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією (у цій справі - пенсійним органом) добровільно чи на виконання судового рішення.
…
Аналіз зазначених норм свідчить, що компенсація нараховується та проводиться при виплаті доходу, тобто право на компенсацію позивач набуває в момент отримання доходу.
При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.
Позивач просить нарахувати компенсацію на ще не нараховані та не виплачені суми доходу, що не відповідає вимогам закону.
Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача щодо здійснення нарахування компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, оскільки такі вимоги є передчасними, а, отже, не підлягають задоволенню”.
Ухвалами Верхового Суду від 09 липня 2020 року та від 20 липня 2020 року відмовлено у відкритті касаційного провадження у справі № 200/2227/20-а.
22 липня 2020 року Торецьке міське відділення Управління ВД ФСС України в Донецькій області прийняло постанову № 0508/51453/51453/16 “Про призначення доплати”.
Згідно з цією постановою на виконання рішення суду від 31 березня 2020 року у справі № 200/2227/20-а потерпілому ОСОБА_1 (номер справи 51453, номер випадку 51453) призначена доплата страхових виплат в разі стійкої втрати професійної працездатності за період з листопада 2017 року по жовтень 2019 року в сумі 122  195,68 грн.
Торецьке міське відділення Управління ВД ФСС України в Донецькій області виплатило ОСОБА_1 щомісячні страхові виплати за період з 01 листопада 2017 року по 31 жовтня 2019 року в сумі 122  195,68 грн, про що свідчить платіжне доручення від 27 липня 2020 року № 1087.
Оплата проведена органами Казначейства 28 липня 2020 року.
У відповідь на адвокатський запит представника позивача листом від 18 вересня 2019 року № 37.01-08/1426 Торецьке міське відділення Управління ВД ФСС України в Донецькій області повідомило, що рішення Донецького окружного адміністративного суду від 31 березня 2020 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2020 року виконало в повному обсязі.
Зазначило, що постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 16 червня 2020 року у задоволенні позовних вимог в частині зобов`язання Управління ВД ФСС України нарахувати і виплатити компенсацію, яка проводиться відповідно до Закону № 2050, відмовлено.
Докази нарахування і виплати ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходу внаслідок порушення строків виплати щомісячних страхових виплат за період з 01 листопада 2017 року по 31 жовтня 2019 року відповідно до Закону № 2050 і Порядку № 159 відповідачем не надані.
Будь-які інші докази щодо предмета доказування учасники справи не надали.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ст. 1 Конституції України Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.
Згідно зі ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що, крім іншого, включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР “Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції”, визначає, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.
Ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У справі “Суханов та Ільченко проти України”, №№ 68385/10, 71378/10, §§ 52, 30-31, 53, рішення від 26 червня 2014 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності.
Суд зазначив, що ст. 1 Першого протоколу включає в себе три окремих норми: “перша норма, викладена у першому реченні першого абзацу, має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друга норма, що міститься в другому реченні першого абзацу, стосується позбавлення власності і підпорядковує його певним умовам; третя норма, закріплена в другому абзаці, передбачає право Договірних держав, зокрема, контролювати користування власністю відповідно до загальних інтересів. Проте ці норми не є абсолютно непов`язаними між собою. Друга і третя норми стосуються конкретних випадків втручання у право на мирне володіння майном, а тому повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закріпленого першою нормою”.
Щодо соціальних виплат, ст. 1 Першого протоколу не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, мати чи ні будь-яку форму системи соціального забезпечення та обирати вид або розмір виплат за такою системою. Проте якщо Договірна держава має чинне законодавство, яке передбачає виплату як право на отримання соціальної допомоги (обумовлене попередньою сплатою внесків чи ні), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію ст. 1 Першого протоколу щодо осіб, які відповідають її вимогам.
Суд повторив, що першим і найголовнішим правилом ст. 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету “в інтересах суспільства”. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено “справедливий баланс” між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар.
У справі “Щокін проти України”, №№ 23759/03, 37943/06, § 50, рішення від 14 жовтня 2010 року, Європейський суд з прав людини вказав, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Так, друге речення першого пункту передбачає, що позбавлення власності можливе тільки “на умовах, передбачених законом”, а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом введення “законів”. Більш того, верховенство права, один із основоположних принципів демократичного суспільства, притаманний усім статтям Конвенції. Таким чином, питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним.
21 травня 2015 року Постановою Верховної Ради України від 21 травня 2015 року № 462-VIII схвалена Заява Верховної Ради України “Про відступ України від окремих зобов`язань, визначених Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод” щодо відступу від окремих зобов`язань, визначених пунктом 3 статті 2, статтями 9, 12, 14 та 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та статтями 5, 6, 8 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на період до повного припинення збройної агресії Російської Федерації, а саме: до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, керованих, контрольованих і фінансованих Російською Федерацією, російських окупаційних військ, їх військової техніки з території України, відновлення повного контролю України за державним кордоном України, відновлення конституційного ладу та порядку на окупованій території України.
Водночас від зобов`язань, визначених ст. ст. 1, 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, Україна не відступала.
Згідно з п. 23 частини І Європейської соціальної хартії (переглянутої), яка вчинена 03 травня 1996 року та ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V “Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)”, сторони визнають метою своєї політики, яку вони запроваджуватимуть усіма відповідними засобами як національного, так i міжнародного характеру, досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися такі права та принципи, зокрема, як право кожної особи похилого віку на соціальний захист.
У передмові до Керівних принципів з питання переміщення осіб всередині країни Організації Об`єднаних Націй (документ ООН E/CN.4/1998/53/Add.2), яка визначає сферу охоплення та мету принципів, визначено, що для цілей цих Принципів внутрішньо переміщеними особами вважаються особи або групи осіб, яких змусили покинути свої будинки або звичні місця проживання, зокрема в результаті або щоб уникнути негативних наслідків збройного конфлікту, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини, надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру, і які не перетинали міжнародно визнаних державних кордонів.
Згідно зі ст. 1 Закону України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII “Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб” (далі – Закон № 1706) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Облік внутрішньо переміщених осіб регламентований ст. 4 Закону № 1706.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону № 1706 факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 4 Закону № 1706 для отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи така особа звертається із заявою до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Ст. 7 Закону № 1706 установлено, що Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.
Визначення поняття внутрішньо переміщеної особи за національним правом, яке міститься у ст. 1 Закону № 1706, має описовий характер та охоплює три види конституційно-правового статусу людини (громадянин України, іноземець та особа без громадянства). З огляду на це визначення, внутрішньо переміщена особа – це особа, яка: перебуває на території України на законних підставах; має право на постійне проживання в Україні; була змушена залишити або покинути своє місце проживання в результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Отже, спеціальний статус внутрішньо переміщеної особи не збігається та не може підміняти собою жоден із закріплених у Конституції України конституційно-правових статусів особи, та не є окремим конституційно-правовим статусом особи.
Разом з цим реєстрація особи як внутрішньо переміщеної надає можливість державним органам врахувати її особливі потреби. Серед таких особливих потреб: доступ до належного житла та правової допомоги, доступ до спеціальних державних програм, зокрема адресних програм для внутрішньо переміщених осіб тощо. Очевидно, що статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права (або “інші права”, як це зазначено у ст. 9 Закону № 1706), не звужуючи, між тим, обсяг конституційних прав та свобод особи та створюючи додаткові гарантії їх реалізації.
Суд зауважує, що прийняття Закону № 1706 спрямоване на встановлення додаткових гарантій дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб, а не на звуження їх прав, закріплених в інших законодавчих актах України.
Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування визначає Закон України від 23 вересня 1999 року № 1105-ХIV “Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування” (далі – Закон № 1105).
Гарантування державою реалізації застрахованими особами своїх прав є одним із принципів соціального страхування, що визначено п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону № 1105.
Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону № 1105 страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.
Згідно з приписами п. 1 ч. 1 ст. 47 Закону № 1105 страхові виплати потерпілому провадяться щомісячно в установлені Фондом дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду – з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання.
Відповідно до ч. 5 ст. 47 Закону № 1105 страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком.
Підстави припинення страхових виплат визначені ст. 46 Закону № 1105.
Так, згідно з ч. 1 ст. 46 Закону № 1105 страхові виплати припиняються: 
1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 
2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого;
3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку;
4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; 
5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню;
6) в інших випадках, передбачених законодавством.
Згідно з п. 3 розділу VII “Прикінцеві та перехідні положення” Закону № 1105 особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначаються Кабінетом Міністрів України.
Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365 “Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам” (далі - Порядок № 365.
Згідно з п. 4 Порядку № 365 (тут і далі – в редакції на час припинення позивачу щомісячної страхової виплати) соціальні виплати внутрішньо переміщеним особам призначаються і виплачуються робочими органами Фонду соціального страхування за місцем їх фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування.
Відповідно до п. 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365 (далі - Порядок здійснення контролю № 365), (тут і далі – в редакції на час припинення позивачу щомісячної страхової виплати), соціальні виплати припиняються у разі:
1) наявності підстав, передбачених законодавством щодо умов призначення відповідного виду соціальної виплати;
2) встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї;
3) отримання рекомендацій Мінфіну щодо фактів, виявлених під час здійснення верифікації соціальних виплат;
4) скасування довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених статтею 12 Закону України “Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб”;
5) отримання інформації від Держприкордонслужби, МВС, СБУ, Мінфіну, Національної поліції, ДМС, Держфінінспекції, Держаудитслужби та інших органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування.
Постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 11 грудня 2014 року № 20, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 12 січня 2015 року за № 6/26451) був затверджений Порядок надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території і районів проведення антитерористичної операції (далі – Порядок № 20).
Згідно з п. 1 розділу І Порядку № 20 поширювався на фізичних осіб, які постійно проживають в Україні, яких змусили або які самостійно покинули своє місце проживання внаслідок (або з метою уникнення) негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру і які мають право на страхові виплати та страхові витрати на медичну і соціальну допомогу відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності” (далі - Закон № 1105) за фактичним місцем проживання (перебування) (далі - особи, які тимчасово переміщені) (якщо страховий випадок настав до моменту переміщення).
П. 2 розділу І Порядку № 20 передбачав, що особи, які тимчасово переміщені, мають право на призначення та/або продовження раніше призначених страхових виплат, страхових витрат на медичну та соціальну допомогу відповідно до Закону № 1105 безпосередньо в робочих органах виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (далі - робочі органи виконавчої дирекції Фонду) за фактичним місцем проживання (перебування), що підтверджується довідкою про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасової окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, за формою, наведеною в додатку до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509 (далі - довідка про взяття на облік), відповідно до Закону України “Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб” (далі - Закон 1706).
У разі чергової зміни фактичного місця проживання (перебування) особа, яка тимчасово переміщена, зобов`язана повідомити протягом 10 календарних днів з дати зміни місця фактичного проживання (перебування) робочий орган виконавчої дирекції Фонду, який здійснює йому страхові виплати, страхові витрати на медичну та соціальну допомогу шляхом подання заяви особисто або надсилання рекомендованим листом (з описом вкладеної до нього такої заяви) про припинення йому виплат у зв`язку зі зміною місця проживання (перебування). Копія такої заяви або підтвердження надсилання рекомендованого листа подається робочому органу виконавчої дирекції Фонду за новим місцем фактичного проживання (перебування).
У разі отримання інформації з Єдиної інформаційної бази даних про взяття на облік осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, про закінчення строку дії довідки про взяття на облік, її скасування або про відмову у продовженні строку дії такої довідки робочий орган виконавчої дирекції Фонду за фактичним місцем проживання (перебування) особи, яка тимчасово переміщена, припиняє нарахування і фінансування страхових виплат та страхових витрат на медичну і соціальну допомогу.
Постановою правління Фонду соціального страхування України від 12 грудня 2018 року № 27 затверджений Порядок надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для внутрішньо переміщених осіб (далі – Порядок № 27).
У зв`язку з набранням чинності Порядком № 27 Порядок № 20 втратив чинність.
Згідно з п. 1.1. Порядку № 27 цей Порядок поширюється на внутрішньо переміщених осіб, які мають право на страхові виплати та витрати на медичну і соціальну допомогу відповідно до Закону № 1105.
П. 1.2. Порядку № 27 установлено, що внутрішньо переміщені особи мають право на призначення та/або продовження раніше призначених страхових виплат відповідно до Закону № 1105 безпосередньо в робочих органах виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України (далі - робочі органи виконавчої дирекції Фонду) або їх відділеннях за фактичним місцем проживання (перебування), що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданою відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509 (далі - довідка про взяття на облік), з дотриманням вимог Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365 (далі - Порядок № 365), та постанови Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637 “Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам” (далі - Постанова КМУ № 637).
Згідно з п. 1.4. Порядку № 27 призначення, продовження (відновлення) та припинення страхових виплат внутрішньо переміщеним особам здійснюється на підставі рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, утворених районними державними адміністраціями, виконавчими органами міських, районних у містах рад (далі - Комісії).
Продовження раніше призначених страхових виплат регламентовано розділом ІІІ Порядку № 27.
Абз. 1 п. 3.1. Порядку № 27 визначено, що внутрішньо переміщені особи мають право на продовження раніше призначених страхових виплат у робочому органі виконавчої дирекції Фонду або його відділенні за фактичним місцем проживання (перебування).
Згідно з п. 3.7. Порядку № 27 щомісячні страхові виплати внутрішньо переміщеній особі продовжуються (відновлюються) на підставі рішення Комісії з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи, та фінансуються впродовж тридцяти календарних днів з дати прийняття постанови про продовження раніше призначених страхових виплат.
Відповідно до п. 3.8. Порядку № 27 суми страхових виплат, які не виплачені за минулий період, виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.
Суми страхових виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в робочих органах виконавчої дирекції Фонду, в яких зберігались справи про страхові виплати до початку антитерористичної операції, та тимчасової окупації українських територій, в порядку визначеному виконавчою дирекцією Фонду, що визначено п. 3.9. Порядку № 27.
Суд встановив, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 31 березня 2020 року, яке набрало законної сили 16 червня 2020 року:
- визнана протиправною бездіяльність Управління ВД ФСС України в Донецькій області щодо відмови в нарахуванні та виплаті заборгованості по щомісячним страховим виплатам за період з 01 листопада 2017 року по 31 жовтня 2019 року ОСОБА_1 
- Управління ВД ФСС України в Донецькій області зобов`язано нарахувати і виплатити ОСОБА_1 заборгованість по щомісячним страховим виплатам за період з 01 листопада 2017 року по 31 жовтня 2019 року.
Доплата щомісячних страхових виплат за період з 01 листопада 2017 року по 31 жовтня 2019 року в сумі 122  195,68 грн призначена ОСОБА_1 на виконання рішення суду постановою Торецького міського відділення Управління ВД ФСС України в Донецькій області від 22 липня 2020 року № 0508/51453/51453/16 “Про призначення доплати”.
Фактично щомісячні страхові виплати за період з 01 листопада 2017 року по 31 жовтня 2019 року виплачені ОСОБА_1 28 липня 2020 року, про що свідчить платіжне доручення від 27 липня 2020 року № 1087 з відміткою Казначейства про оплату.
При цьому докази здійснення ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строків виплати страхових виплат за період з 01 листопада 2017 року по 31 жовтня 2019 року суду не надані.
Ч. 7 ст. 47 Закону № 1105 установлено, якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України “Про оплату праці”.
Ст. 34 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР “Про оплату праці” передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.
З 01 січня 2001 року набрав чинності Закон України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ “Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати” (далі – Закон № 2050).
Відповідно до ст. 1 Закону № 2050 підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону № 2050 компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Ч. 2 ст. 2 Закону № 2050 визначено, що під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, в тому числі соціальні виплати.
Відповідно до ст. 3 Закону № 2050 сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Згідно з ст. 4 Закону № 2050 виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Ст. 5 Закону № 2050 установлено, що своєчасно не отриманий з вини громадянина доход компенсації не підлягає.
Відповідно до ст. 6 Закону № 2050 компенсацію виплачують за рахунок коштів Фонду соціального страхування України, Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, інших цільових соціальних фондів.
Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (далі – Порядок № 159).
Згідно з п. 1 Порядку № 159 дія цього Порядку поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Відповідно до п. 2 Порядку № 159 компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.
П. 3 Порядку № 159 визначено, що компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, соціальні виплати.
За правилами, наведеними у п. 4 Порядку № 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.
Відповідно до п. 5 Порядку № 159 сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Згідно з п. 7 Порядку № 159 компенсація проводиться за рахунок джерел, з яких здійснюються відповідні виплати, в тому числі за рахунок коштів Фонду соціального страхування України, Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, інших цільових соціальних фондів.
У постановах Верховного Суду від 04 березня 2021 року у справі № 520/34/17, від 16 грудня 2020 року у справі № 521/21718/16-а, від 12 лютого 2019 року у справі № 814/1428/18, від 19 вересня 2019 року у справі № 522/2370/17, від 08 серпня 2019 року у справі № 638/19990/16-а, від 08 серпня 2019 року у справі № 646/7115/17, від 03 липня 2018 року у справі № 521/940/17 наведені такі висновки щодо застосування положень Закону № 2050 і Порядку № 159:
… Основною умовою для виплати громадянину компенсації, що передбачена ст. 2 Закону № 2050 та Порядком № 159, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.
… Компенсація за порушення строків виплати такого доходу не відповідає ознакам платежу, що має разовий характер, оскільки зумовлена порушенням строків сплати відповідачем пенсії, що носило триваючий характер.
… Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги;
… Право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.
… Оскільки несвоєчасне нарахування сум пенсії відбулось у зв`язку з неправомірним нарахуванням пенсії Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області, що встановлено судовим рішенням по справі № 2а-1306/11, тобто з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, то позивач має право на отримання компенсації втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати.
… Компенсація нараховується та проводиться при виплаті доходу, тобто право на компенсацію позивач набуває в момент отримання доходу. Як вбачається з позовної заяви, звертаючись до суду, позивач просить нарахувати компенсацію на ще не виплачені суми доходу, що не відповідає вимогам закону. Відтак, вказана позовна вимога задоволенню не підлягає.
… Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.
… Використане у ст. 3 Закону № 2050 та п. 4 Порядку №159 формулювання, що компенсація обчислюється як добуток “нарахованого, але не виплаченого грошового доходу” за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
… Захист такого порушеного права полягає у зобов`язанні відповідача вчинити кореспондуючі цьому праву дії. Розрахунок же суми покладається на відповідача.
Застосувавши до спірних правовідносин норми Закону № 2050 і Порядку № 159 з урахуванням висновків Верховного Суду, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 має право на отримання компенсації втрати доходу у зв`язку з порушенням строків виплати страхових виплат за період з 01 листопада 2017 року по 31 жовтня 2019 року.
Несвоєчасна виплата щомісячної страхової виплати є наслідком протиправної бездіяльності Управління ВД ФСС України в Донецькій області, що встановлено рішенням суду у справі № 200/2227/20-а, яке набрало законної сили. Тобто страхові виплати несвоєчасно виплачені позивачу з вини відповідача. У зв`язку з цим суд відхиляє заперечення відповідача, які ґрунтуються на положеннях ст. 5 Закону № 2050.
Право на отримання компенсації виникло у ОСОБА_1 з отримання доходу - щомісячних страхових виплат за період з 01 листопада 2017 року по 31 жовтня 2019 року, тобто з 28 липня 2020 року.
Як наслідок, суд відхиляє заперечення відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
                                                                    ПОСТАНОВИВ  :

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 березня 2021 року у справі № 200/9165/20-а - залишити без задоволення.                  
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 березня 2021 року у справі № 200/9165/20-а - залишити без змін.                       
Повне судове рішення складено 29 червня 2021 року.    
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.           

Головуючий суддя                                                                                А.А. Блохін

Судді                                                                                                    Т.Г. Гаврищук

                                                                                                              І.В.Сіваченко