ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«18» травня 2021 року 
м. Харків
справа № 623/4151/19
провадження № 22ц/818/2469/21
 
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -                   Бурлака І.В., (суддя-доповідач),
суддів     -                 Хорошевського О.М., Яцини В.Б.
за участю секретаря -          Дмитренко А.Ю., 
учасники справи: 
позивач - Акціонерне товариство «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», 
відповідач - ОСОБА_1 , представник відповідача – ОСОБА_2 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 26 січня 2021 року в складі судді Герцова О.М.
в с т а н о в и в:
У жовтні 2019 року Акціонерне товариство «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 22 липня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту № 838/3-27/37/8-170 на купівлю автотранспортних засобів, відповідно до умов якого кредитор надає позичальнику у користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в розмірі 23 980,00 доларів США зі сплатою 13,50% річних.

17 червня 2009 року між ними укладено додаткову угоду № 1 про внесення змін до договору кредиту, в якій змінено кінцевий термін повернення кредиту на 10 липня 2017 року.

Зазначив, що в порушення умов договору, позичальник свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 25 липня 2019 року має прострочену заборгованість в розмірі 1 923 770,77 грн, з яких сума заборгованості за кредитом – 585 540,91 грн, сума заборгованості за відсотками – 802 280,19 грн, розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту – 264 143,97 грн, розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків – 274 805,70 грн.

Вказав, що загальний розмір заборгованості зі сплати нарахованої пені за подвійною обліковою ставкою Національного банку України та 3% річних за користування кредитом, що підлягає стягненню станом на 25 липня 2019 року становить 261 648,74 грн, з яких нараховані 3% річних – 52 747,00 грн, нарахована пеня за подвійною обліковою ставкою Національного банку України – 208 901,74 грн.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість – 261 648,74 грн та витрати по сплаті судового збору в сумі 3924,73 грн.

Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 20 серпня 2020 року замінено позивача Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» на Акціонерне товариство «Альфа-Банк».

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 26 січня 2021 року позовні вимоги Акціонерного товариства «Альфа-Банк» - задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість 3% річних, яка становить 52 747,00 грн та витрати по сплаті судового збору у сумі 791,23 грн; в іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні вимоги в частині стягнення заборгованості в розмірі 52 747,00 грн та витрат по сплаті судового збору в розмірі 791,23 грн, судові витрати покласти на позивача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи судове рішення, неповно з`ясував обставини у справі, не звернув увагу на те, що додатковою угодою сторони домовились, зокрема, про те, що у разі порушення позичальником строків сплати процентів та/або кредиту як в повному обсязі, так і частково, більш ніж на 30 календарних днів, позичальник зобов`язаний достроково погасити кредит, нараховані проценти та можливі штрафні санкції в повному обсязі на 31 календарний день прострочення виконання зобов`язання за договором. Після укладення додаткової угоди наступний платіж він повинен був здійснити до 10 листопада 2009 року (включно), але відповідно до розрахунку останній платіж здійснено 05 січня 2009 року. Доказів того, що він в подальшому вчиняв дії, спрямовані на погашення заборгованості за кредитним договором банком не надано. Отже, після прострочення сплати чергового платежу за кредитним договором, позичальник зобов`язаний був 12 грудня 2009 року достроково повернути кредит, нараховані проценти та можливі штрафні санкції в повному обсязі. В даному випадку фактично змінено кінцевий строк виконання зобов`язання з 10 липня 2017 року на 12 грудня 2009 року, що свідчить про те, що позовна давність як до основної вимоги, так і додаткової про стягнення штрафу у вигляді нарахування 3% річних, спливла. Зазначив, що позивач не заявляв вимогу про стягнення заборгованості за кредитом, не надав належних доказів, що підтверджують наявність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, а навпаки відповідно до розрахунків наданих позивачем заборгованість за кредитом залишок в валюті кредиту станом на 11 липня 2017 року – 24 липня 2019 року складає 0,00 грн, що підтверджено ним під час судового засідання та жодних доводів на спростування цього не надано. 

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

За змістом апеляційної скарги рішення суду в частині відмови у стягненні пені за подвійною обліковою ставкою Національного банку України з 06 серпня 2018 року по 07 серпня 2019 року в розмірі 208 901,74 грн не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково, рішення суду в оскаржуваній частині – змінити.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині мотивовано тим, що внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 22 липня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту № 838/3-27/37/8-170 на купівлю автотранспортних засобів, відповідно до умов якого кредитор надає позичальнику у користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового використання грошові кошти у сумі 23 980,00 доларів США зі сплатою 13,50% річних та наступним порядком погашення суми основної заборгованості до 10 числа кожного місяця згідно графіку, з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 10 липня 2015 року (а.с.10-15 том 1).

17 червня 2009 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 1 про внесення змін до договору кредиту на купівлю автотранспортних засобів № 838/3-27/37/8-170 від 22 липня 2008 року, якою сторони дійшли взаємної згоди щодо внесення до договору кредиту, зокрема, щодо збільшення ліміту кредитування до 24 738,37 доларів США з кінцевим терміном повернення останнього платежу у липні 2017 року. Також, пунктом 3 цієї угоди сторони домовились, що у разі порушення позичальником строків сплати процентів, визначених пунктом 1.1.1 договору, та/або кредиту як в повному обсязі, так і частково, більш ніж на 30 календарних днів, позичальник зобов`язаний достроково погасити кредит, нараховані проценти та можливі штрафні санкції в повному обсязі на 31 календарний день прострочення виконання зобов`язання за договором (а.с.113-114 том 1).

За розрахунком банку станом на 25 липня 2019 року ОСОБА_1 має прострочену заборгованість в розмірі 1 923 770,77 грн, з яких сума заборгованості за кредитом – 585 540,91 грн, сума заборгованості за відсотками – 802 280,19 грн, розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту – 264 143,97 грн, розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків – 274 805,70 грн.

Загальний розмір заборгованості за статтею 625 ЦК України становить 261 648,74 грн, з яких нараховані 3% річних за період з 06 серпня 2016 року по 07 серпня 2019 року – 52 747,00 грн, нарахована пеня за подвійною обліковою ставкою Національного банку України з 06 серпня 2018 року по 07 серпня 2019 року – 208 901,74 грн.

Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 20 серпня 2020 року замінено позивача Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» на Акціонерне товариство «Альфа-Банк».

01 жовтня 2020 року за № L31АВ-20200929-227 Акціонерне товариство «Альфа-Банк» надіслав ОСОБА_1 повідомлення про порушення основного зобов`язання, в якому вимагав до 05 листопада 2020 року добровільно сплатити заборгованість за кредитним договором № 838/3-27/37/8-170 від 22 липня 2008 року в розмірі 57 866,19 доларів США (а.с.123-124 том 2).

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Взяті на себе зобов`язання за договором кредиту № 838/3-27/37/8-170 від 22 липня 2008 року банк виконав своєчасно і повністю, надавши ОСОБА_1 кредит, однак в порушення умов договору позичальник зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав.

Із розрахунку заборгованості за договором кредиту № 838/3-27/37/8-170 від 22 липня 2008 року вбачається, що станом на 25 липня 2019 року ОСОБА_1 має прострочену заборгованість в розмірі 1 923 770,77 грн, з яких сума заборгованості за кредитом – 585 540,91 грн, сума заборгованості за відсотками – 802 280,19 грн, розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту – 264 143,97 грн, розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків – 274 805,70 грн. Банком в даній справі не пред`явлено вимог до ОСОБА_1 , зокрема, щодо стягнення заборгованості за кредитом – 585 540,91 грн.

При цьому, належних, допустимих та достовірних доказів того, що сума заборгованості за кредитним договором у ОСОБА_1 інша, аніж заявлена банком, матеріали справи не містять і відповідачем таких доказів до суду апеляційної інстанції не надано. Також, відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не заявлялась. Виходячи з викладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що сума боргу за кредитом у ОСОБА_1 складає саме 585 540,91 грн.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема, щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування трьох процентів річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Правом вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних кредитор наділений у силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних як складова грошового зобов`язання та особлива міра відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Саме такого правового висновку Велика Палата Верховного Суду дійшла у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18).

Разом з тим, відповідачка просила суд застосувати у даній справі положення закону, які регулюють позовну давність. 

Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.  

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), а тому зобов`язання відповідачка перед банком за договором можна вважати припиненим у день остаточного погашення заборгованості, стягнутої за судовим рішенням. 

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим. 

У своїй постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19) Велика Палата Верховного Суду погодилась з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

ОСОБА_1 заявлено про застосування наслідків спливу позовної давності до вимог позивача.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення трьох процентів річних виникає за весь час прострочення з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Матеріали справи свідчать про те, що за розрахунком банку 3% річних за період з 06 серпня 2016 року по 07 серпня 2019 року складають 52 747,00 грн.

При цьому, з даним позовом банк звернувся до суду поштою 11 жовтня 2019 року та просив стягнути 3% річних за період прострочення з 06 серпня 2016 року по 07 серпня 2019 року в розмірі 52 747,00 грн.

Проте, задовольняючи вимоги банку щодо стягнення з позичальника 3% річних за період прострочення з 06 серпня 2016 року по 07 серпня 2019 року в розмірі 52 747,00 грн, суд першої інстанції не врахував, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Таким чином, правильним є нарахування 3% річних за період з 11 жовтня 2016 року по 07 серпня 2019 року (кінець заявленого банком періоду) (1030 днів).

Приймаючи до уваги заявлений відповідачем строк позовної давності, колегія суддів вважає, що сума 3% річних за період з 11 жовтня 2016 року по 07 серпня 2019 року складає 49 570,45 грн (585540,91х3/100/365х1030), які підлягають стягненню з відповідача на користь банку. 

У зв`язку з чим, доводи ОСОБА_1 про те, що оскільки позовна давність до основної вимоги спливла до звернення позивача до суду, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової його вимоги про стягнення штрафу у вигляді нарахування 3% річних, відтак, не може бути стягнуто 3% річних, нарахованих на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена, є безпідставними.

При цьому, колегія суддів не застосовує правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 06 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц (провадження № 61-32171сво18), від 20 січня 2021 року у справі № 715/1452/19 (провадження № 61-8415св20), від 24 лютого 2021 року № 755/5872/19 (провадження № 61-937св20), оскільки висновки у вказаних справах стосувалися інших фактичних обставин справи, які не є тотожними з цією справою. Зокрема, у цих справах наявні судові рішення про відмову у задоволенні позовних вимог щодо стягнення основного боргу за кредитними договорами, тому 3 % річних були нараховані до вимоги, яка існує в натуральному зобов`язанні. В даній справі кредитор не звертався до суду з вимогами щодо стягнення основного боргу за кредитним договором та відповідне судове рішення не ухвалювалося, у зв`язку з чим вважати, що 3 % річних нараховано до вимоги, яка існує в натуральному зобов`язанні, підстав немає.

За таких обставин рішення суду в оскаржуваній частині підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - частковому задоволенню.

Інші доводи та вимоги апеляційної скарги є тотожними тим, яким надано вже оцінку судом першої інстанції. 

В іншій частині рішення суду не оскаржувалося та не переглядалося.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги задоволено на 18,95%, тому сплачений судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 743,74 грн підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк».
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено на 81,05%, тому судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 4771,49 грн підлягає стягненню з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 .
Шляхом взаємозаліку зазначених сум з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 4027,75 грн (4771,49-743,74).

У зв`язку з чим рішення суду і в цій частині підлягає скасуванню та ухваленню нового судового рішення в цій частині.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 26 січня 2021 року в оскаржуваній частині – змінити, зменшивши розмір стягнутої з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованості 3% річних за період з 11 жовтня 2016 року по 07 серпня 2019 року з 52 747,00 грн до 49 570,45 грн.
Рішення суду в частині стягнення з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» витрат зі сплати судового збору у сумі 791,23 грн – скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Стягнути з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 4027,75 грн судового збору.
В іншій частині рішення суду не оскаржувалося та не переглядалося.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий                                                            І.В. Бурлака

Судді                                                                 О.М. Хорошевський

                                                                       В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 19 травня 2021 року.