ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 червня 2021 р.	Справа № 520/9767/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: Перцової Т.С. ,  Любчич Л.В. ,
за участю: секретаря судового засідання - Севастьянової А.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1    на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.09.2020 (суддя Кухар М.Д.; м. Харків) по справі № 520/9767/2020
за позовом     ОСОБА_1             
до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області                                                                      
про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі по тексту – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі по тексту – відповідач, ГУ ПФУ в Харківській області), в якому просить суд:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (код ЄДРПОУ: 144099344) здійснити збільшення пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), визначивши її у розмірі 23728 (двадцять три тисячі сімсот двадцять вісім) гривень 59 копійок з 01.04.2015 з подальшим її нарахуванням та зростанням у відповідності до законодавства;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (код ЄДРПОУ: 144099344) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) не донараховану суму пенсії з 01.04.2015 по 31.07.2020 у сумі 1233029 (один мільйон двісті тридцять три тисячі двадцять дев`ять) гривень 03 копійки;
- стягнути на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) завдану моральну шкоду в розмірі 100000 (сто тисяч) гривень 00 копійок, за рахунок бюджетних асигнувань Пенсійного фонду України в Харківській області (код ЄДРПОУ: 144099344).
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.09.2020 по справі № 520/9767/2020 адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2,м. Харків,61022, код ЄДРПОУ 14099344) про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди – залишено без задоволення.
Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.09.2020 по справі № 520/9767/2020 скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги та у судовому засіданні зазначає, що розмір пенсії позивача не відповідає абз. 3 ч.2 ст. 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Вказує, що у відповідності до змісту постанови Київського районного суду м. Харкова суд від 29.06.2016, а також, вбачаючи з матеріалів виконавчого провадження, пенсія позивача перерахована та повинна становити 23337 грн. 73 коп..
Відповідач у надісланому відзиві на апеляційну скаргу, з викладених підстав, просив суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначив, що на виконання  постанови Київського районного суду м. Харкова від 29.09.2016 по справі № 640/8189/16-а відповідачем було проведено індексацію частини розміру пенсії за віком, обчислену до 01.04.2015, яка становить 21358,68 грн.. Пояснив, що оскільки розмір, розрахований на виконання зазначеної постанови виявився нижчим за розмір пенсії, розрахований відповідно до ч.2 ст. 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», рішенням управління від 16.12.2016 № 2049 було вирішено виплачувати пенсію у попередньому розмірі.
Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
У відповідності до ч.2 ст.313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
З огляду на наведену норму, беручи до уваги, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути адміністративну справу без участі представника відповідача.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, позивача та його представника, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримує пенсію за віком із скороченням пенсійного віку як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 2).
Постановою Київського районного суду м. Харкова від 29.09.2016 у справі №640/8189/16-а позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Харкова – задоволено.
Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Харкова нарахувати йому пенсію згідно із Законом України “Про соціальний статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 28 лютого 1991 року без неправомірних обмежень, а саме: розрахувати частину розміру пенсії за віком, виходячи з суми заробітної плати згідно довідки наданою Державним науково-виробничим підприємством “Об`єднання Комунар” № 193 від 10.06.2015 р. в розмірі 676,42 крб.; розрахувати частину розміру пенсії за віком, обчислену за раніше діючим законодавством без неправомірного обмеження в 168 грн. 00 коп.; підвищити пенсію згідно ч. 2 ст. 56 Закону України “Про соціальний статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” на 11%; проіндексувати частину розміру пенсії за віком, обчислену до 01.04.2015 року; розрахувати пенсію за період з 01.01.2004 року по 01.04.2015 року відповідно діючого законодавства.
Рішення суду набрало законної сили, у зв`язку з чим судом видано виконавчий лист.
На виконання постанови суду від 29.09.2016 по справі №640/8189/16-а відділом з питань призначення, перерахунків та виплати пенсій проведено перерахунок пенсії.
Вважаючи, що перерахунок пенсії пенсійним фондом здійснено не вірно, позивач з метою зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити збільшення пенсії ОСОБА_1 , визначивши її у розмірі 23728 (двадцять три тисячі сімсот двадцять вісім) гривень 59 копійок, з 01.04.2015 з подальшим її нарахуванням та зростанням у відповідності до законодавства звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з даним позовом.
Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з його необґрунтованості.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набула чинності для України з 01 лютого 2007 року, визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І).
Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Частиною третьою статті 4 названого Закону встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Статтею 5 згаданого Закону передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, ОСОБА_1 , враховуючи вимоги Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” та зміст постанови Київського районного суду м. Харкова від 29.09.2016 по справі № 640/8189/16-а вважає, що розмір пенсії позивача станом на 01.04.2015 повинен складати 23337,73 грн..
Так, постановою Київського районного суду м. Харкова від 29.09.2016 у справі №640/8189/16-а, позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Харкова – задоволено.
Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Харкова нарахувати йому пенсію згідно із Законом України “Про соціальний статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 28 лютого 1991 року без неправомірних обмежень, а саме: розрахувати частину розміру пенсії за віком, виходячи з суми заробітної плати згідно довідки наданою Державним науково-виробничим підприємством “Об`єднання Комунар” № 193 від 10.06.2015 р. в розмірі 676,42 крб.; розрахувати частину розміру пенсії за віком, обчислену за раніше діючим законодавством без неправомірного обмеження в 168 грн. 00 коп.; підвищити пенсію згідно ч. 2 ст. 56 Закону України “Про соціальний статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” на 11%; проіндексувати частину розміру пенсії за віком, обчислену до 01.04.2015 року; розрахувати пенсію за період з 01.01.2004 року по 01.04.2015 року відповідно діючого законодавства.
Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Так, положенням ч. 2 ст. 27 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” закріплено, що за бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону.
При цьому частина розміру пенсії за віком, обчислена за раніше діючим законодавством, не може перевищувати максимальних розмірів пенсій, визначених законом для відповідних категорій пенсіонерів, та не може бути нижчою, ніж розмір трудової пенсії за віком з урахуванням цільової грошової допомоги на прожиття, що діяли на день набрання чинності цим Законом.
Розмір пенсії за віком, обчислений за раніше діючим законодавством, підвищується з дня набрання чинності цим Законом до дня її призначення в порядку, передбаченому частинами першою та другою статті 42 цього Закону.
Як вбачається з пояснень представника відповідача, на виконання постанови Київського районного суду м. Харкова від 29.09.2016 по справі № 640/8189/16-а розрахунок частини пенсії за період страхового стажу, набутого до 01.01.2004, проведено відповідно до норм Закону України “Про пенсійне забезпечення” № 1788-ХІІ від 05.11.1991 з урахуванням рішення суду в частині підвищення цієї частини пенсії на 11 % та без урахування встановленого законодавством обмеження.
Заробітна плата, яка застосовується для обчислення частини пенсії за віком, розрахована з 03.05.1986 згідно Закону України “Про пенсійне забезпечення” з урахуванням Указу Президента України № 20 від 27.12.1991. Загальний процент розрахунку пенсії від заробітку відповідно до ст. 19 Закону України “Про пенсійне забезпечення” становить 55 %. Основний розмір пенсії від середнього заробітку, обчислений згідно Закону України “Про пенсійне забезпечення”, становить 0,02089 грн..
Процент підвищення за постановою суду від 29.09.2016 становить 11% від заробітної плати. Розмір підвищення за рішенням суду становить 0,00418.
Основний розмір пенсії від заробітку та підвищення за рішенням суду від 29.09.2016 підвищені згідно Указу Президенту № 20 від 27.12.1991 на 100% або у 2 рази, постанови КМУ від 01.06.1992 № 298 у 1,81 рази, постанови КМУ від 03.12.1992 № 677 у 2,875 рази, постанови КМУ від 13.01.1993 № 17 у 2 рази, постанови КМУ від 02.06.1993 № 397 у 3 рази, постанови КМУ від 30.08.1993 № 673 у 2,89855 рази, постанови КМУ від 06.12.1993 № 983 у 3 рази, постанови КМУ від 20.10.1994 № 721 у 2 рази, постанови КМУ від 26.12.1994 № 869 у 1,2 рази, постанови КМУ від 20.01.1995 № 41 у 1,17 раз, постанови КМУ від 02.10.1995 № 776 у 1,22 раз, постанови КМУ від 10.01.1996 №32 в 1,922 рази, постанови КМУ від 19.03.1996 № 342 в 1,899 рази, постанови КМУ від 26.07.1996 № 831 в 1,108 раз, постанови КМУ від 19.08.1999 № 1528 у 1,1 рази, постанови КМУ № 1686 у 1,22 рази з 01.12.2000, в 1,11 рази з 01.02.2000, постанови КМУ від 14.03.2001  № 227 у 1,4 рази, постанови КМУ від 27.06.2001 № 741 у 1,12283 рази, постанови КМУ від 19.12.2001 № 1706 у 1,10256 рази, постанови КМУ від 13.03.2002 № 279 у 1,1 раз, постанови КМУ від 15.04.2003 № 544 у 1,05708 раз, постанови КМУ від 20.11.2003 №1783 в 1,12 рази.
Основний розмір пенсії за постановою суду від 29.09.2016 (за період страхового стажу до 01.01.2004) з урахуванням коефіцієнтів без обмеження склав 528,23 грн..
Підвищення за постановою суду від 29.09.2016 за період страхового стажу з 01.01.2004 з урахуванням коефіцієнтів без обмеження становить 105,7 грн..
Всього розмір першої складової без обмеження склав 633,93 грн..
Частину пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” № 1058-ІV від 09.07.2003, з 01.04.2004 обчислено, виходячи із заробітної плати за період роботи з 01.04.2004 по 30.11.2006 та з 01.08.2007 по 30.11.2014. Коефіцієнт заробітної плати за період після 01.01.2004 становить 1,78839, середня заробітна плата в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, за 2012 - 2014 роки становить 2960,62 грн. Заробітна плата для розрахунку другої складової становить 5294,74 грн..
Страховий стаж після 01.01.2004 становить 10 років 02 місяці 01 день. Коефіцієнт страхового стажу за період з 01.01.2004 розрахований згідно з ч. 1 ст. 25 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” становив 0,13725.
Основний розмір пенсії по другій складовій за період страхового стажу з 01.01.2004 склав 726,70 грн..
Розмір підвищення за постановою Київського районного суду м. Харкова від 29.09.2016 за період страхового стажу становить 582,42 грн..
З 11.10.2017 частково, а з 01.01.2018 у повному обсязі набрав чинності Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій”, яким були внесені зміни до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій” було доповнено розділ XV “Прикінцеві положення” Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” пунктом 4-3 наступного змісту: «пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій”, з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %».
Заробітна плата для розрахунку другої складової, обчислена відповідно до ч. 2 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” та з 01.10.2017 становить 6732,22 грн..
Коефіцієнт страхового стажу за період після 01.01.2004, розрахований відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, становить 0,10167.
З 01.10.2017 основний розмір пенсії по другій складовій відповідно до діючого законодавства за період страхового стажу з 01.01.2004 склав 684,46 грн..
З 01.10.2017 розмір підвищення за постановою суду від 29.09.2016 за період страхового стажу з 01.01.2004 становить 740,54 грн..
Позивачу до пенсійної виплати встановлено додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі, визначеному Порядком обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою КМУ від 23.11.2011 № 1210, та доплату до розміру пенсії, обчисленому згідно із рішенням суду від 19.09.2016, з урахуванням рішення суду від 17.05.2017.
Після проведення індивідуально - масового перерахунку пенсій залежно від стажу роботи відповідно до абз. 3 ч. 4 ст. 42 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” для розрахунку пенсії позивача з 01.04.2019 враховано:
- середньомісячну заробітну плату за 2014-2016 роки - 4404, 35 грн.;
- коефіцієнт збільшення показника середньої заробітної плати - 1,17;
- середньомісячна заробітна плата з урахуванням коефіцієнту збільшення - 3764,40 * 1,17;
- індивідуальний коефіцієнт для обчислення заробітної плати - 1,76076;
- середній заробіток для обчислення - 7755,00 грн.;
- коефіцієнт стажу 0,32583 (з урахуванням стажу по 28.02.2019, який складає 32 роки 7 місяців 13 днів).
Таким чином, розмір пенсії позивача склав: 4404,35 грн. * 1,76076 = 7755,00 грн.; 7755,00 грн. * 0,32583 = 2526,81 грн.. Основний розмір пенсії - 2526,81 грн.. Додаткова пенсія потерпілим внаслідок ЧК (2 категорія) - 170,82 грн.. Всього - 2697,63 грн.
Пенсія позивача з 01.12.2019 складає - 2697,63 грн..
З питання проведення індексації частини розміру пенсії за віком ОСОБА_1 , обчисленої до 01.04.2015, на виконання постанови суду пенсійним органом були направлені запити до підприємств, на яких працював позивач у період з 01.01.2004 по 31.03.2015 щодо розміру оплати праці, сум індексації.
На підставі наданих відповідей з підприємств відповідно до постанови Київського районного суду м. Харкова від 29.09.2016 по справі 640/8189/16-а проведено індексацію частини розміру пенсії позивача за віком, обчислену до 01.04.2015, яка склала 21358,68 грн. та виплачена позивачу у серпні 2019 року.
Також слід зазначити, що відповідно до ч.2 ст. 56 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, право на пенсію в повному обсязі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку, у разі призначення пенсії на умовах частини другої статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
У відповідності до ч. 2 ст. 27 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, за бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону.
При цьому частина розміру пенсії за віком, обчислена за раніше діючим законодавством, не може перевищувати максимальних розмірів пенсій, визначених законом для відповідних категорій пенсіонерів, та не може бути нижчою, ніж розмір трудової пенсії за віком з урахуванням цільової грошової допомоги на прожиття, що діяли на день набрання чинності цим Законом.
Розмір пенсії за віком, обчислений за раніше діючим законодавством, підвищується з дня набрання чинності цим Законом до дня її призначення в порядку, передбаченому частинами першою та другою статті 42 цього Закону.
Як вбачається з пояснень представника відповідача, оскільки розрахований за постановою Київського районного суду м. Харкова від 29.09.2016  по справі № 640/8189/16-а є нижчим за розмір пенсії, розрахований відповідно ч.1 ст. 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Управлінням було прийнято рішення вирішено виплачувати пенсію у розмірі, визначеному Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Станом на 01.03.2021 розмір пенсії ОСОБА_2 за рішенням суду від 29.09.2016 по справі № 640/8189/16-а складає 1807,332 грн., а розмір пенсії згідно з ч.1 ст. 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» складає 3284,11 грн..
Посилання позивача на те, що постановою Київського районного суду м. Харкова від 29.09.2016 у справі №640/8189/16-а визначено право ОСОБА_1 на збільшений розмір пенсії з 01.04.2015 є безпідставним, оскільки зазначеним рішенням зобов`язано провести розрахунок розміру пенсії ОСОБА_1 за період з 01.01.2004 по 01.04.2015.
Рішень судів чи пенсійного фонду щодо призначення пенсії в розмірі, що вказує позивач судом не встановлено та сторонами не надано.
Згідно пункту 4.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3).
Відповідно пункту 4.3 Порядку №22-1, не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Проте, доказів звернення до пенсійного фонду з заявою про здійснення перерахунку з 01.04.2015 та відповідного рішення за результатами розгляду заяви позивача до суду не надано.
Стосовно неналежного, на думку позивача, здійсненого перерахунку на виконання рішення суду у справі №640/8189/16-а, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Отже, набрання постановою суду законної сили породжує наступні правові наслідки, а саме: вирішується спір між сторонами, постанова суду стає загальнообов`язковою, є незмінною та остаточною та може бути виконана примусово.
Закон України “Про виконавче провадження” визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.
Відповідно до статті 1 Закону України “Про виконавче провадження”, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України “Про виконавче провадження”, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.
При цьому, не передбачено звернення позивача з окремим позовом щодо зобов`язання виконання судового рішення по іншій справі.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити збільшення пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши її у розмірі 23728 (двадцять три тисячі сімсот двадцять вісім) гривень 59 копійок з 01.04.2015 з подальшим її нарахуванням та зростанням у відповідності до законодавства та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не донараховану суму пенсії з 01.04.2015 по 31.07.2020 у сумі 1233029 (один мільйон двісті тридцять три тисячі двадцять дев`ять) гривень 03 копійки є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Щодо вимог про стягнення на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , завданої моральної шкоди в розмірі 100000 (сто тисяч) гривень 00 копійок, за рахунок бюджетних асигнувань Пенсійного фонду України в Харківській області, слід вказати наступне.
Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно з приписами ч. 5 ст. 21 КАС України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір.
Частиною першою статті 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно зі статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 19 вересня 2018 року по справі №815/7401/16.
Для вирішення питання про відшкодування матеріальної шкоди необхідно встановити: наявність шкоди, протиправність дій відповідача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідача. Кожна із цих складових є обов`язковою умовою для відшкодування завданої шкоди. 
Колегія суддів наголошує на тому, що будь-яких доказів того, що оскаржувані дії відповідача будь-яким чином призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, позивачем не надано. Саме лише посилання на протиправність дій суб`єкта владних повноважень недостатньо для прийняття рішення про відшкодування шкоди.
Враховуючи, що позивачем не надано належних та достатніх доказів заподіяння відповідачем йому моральної шкоди, а судом таких обставин не встановлено, колегія суддів приходить до висновку про те, що підстави для задоволення позову у цій частині відсутні.
Ухвалюючи це судове рішення, колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Як зазначено в п.58 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України», суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи позивача, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття цього судового рішення.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування не вбачається.
Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.09.2020 року по справі № 520/9767/2020 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		С.П. Жигилій	
Судді	   	Т.С. Перцова    Л.В. Любчич   	
Повний текст постанови складено  08.06.2021 року