КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

апеляційне провадження №22-ц/824/4977/2021           
справа №367/3748/15-ц
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 травня  2021 року                                                                                                   м.Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
судді-доповідача Поліщук Н.В.
суддів Андрієнко  А.М., Соколової В.В.
за участю секретаря судового засідання Чепур Н.К.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 28 грудня 2020 року, постановлену під головуванням судді Карабази Н.Ф. 
у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого листа, виданого на виконання рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 ,  ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,
 
ВСТАНОВИВ:
 
        У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, у якій просить визнати виконавчий лист №367/3748/-ц від 28 травня 2019 року таким, що не підлягає виконанню.
 
В заяві зазначає, що виконати рішення суду щодо демонтажу паркану можливо лише зі сторони земельної ділянки, що належить ОСОБА_2 , проте останній не надає доступу до своєї земельної ділянки, що унеможливлює виконання рішення, а тому заявник уважає про наявність підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
 
Також зазначає, що ОСОБА_1 звернулася до Державного науково-виробничого підприємства "КАРТОГРАФІЯ" із заявою про виконання уточнень планового положення кам`яної огорожі ділянки за адресою: АДРЕСА_1 і встановлення двох реперів для використання в процесі будівельних робіт.
 
На підставі поданої заяви ДНВП "Картографія" виконано роботи з інструментального розшуку пунктів поліногометрії, прокладання теодологічного ходу, визначення двох реперів у використанні в процесі будівельних робіт та уточнено положення цегляної огорожі ділянки за адресою АДРЕСА_1 , за наслідками чого зроблено спільний аналіз отриманих координат кутів повороту межової споруди - цегляної огорожі, який свідчить, що станом на 02.09.2019 року, розходження в місцеположенні межової споруди відносно юридичної межі земельної ділянки земельної ділянки з кадастровим номером 3210900000:01:048:0051 не перевищують допустимих 0,2 м по всьому периметру межі земельної ділянки.
 
На підставі проведеного аналізу, Національною академією аграрних наук України - Інститутом землекористування, зроблено науково-правовий висновок, затверджений в.о. директором Інституту землекористування Дорош Й.М., щодо встановлення місцеположення земельної ділянки з кадастровим номер 3210900000:01:048:0051, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 та точності визначення її меж, згідно якого підтверджується той факт, що розходження в місцеположенні межової споруди відносно юридичної межі земельної ділянки з кадастровим номером 3210900000:01:048:0051 не перевищують допустимих.
 
        Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 28 грудня 2020 року у задоволенні заяви відмовлено.
 
Не погодившись з постановленою ухвалою, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу скасувати, заяву задовольнити.
 
Апеляційна скарга ґрунтується до доводах заяви. 
 
Окрім того, скаржник зазначає, що ні вона, ні її представник не були повідомлені про розгляд справи, не були присутні у судовому засіданні та судом проігноровано заяву про відкладення розгляду справи.
 
        В судовому засіданні представник відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - адвокат Гайду О.І. доводи апеляційної скарги підтримала.
 
        Позивач  ОСОБА_2 проти доводів апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обгрунтованість ухвали суду першої інстанції.
 
        Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.
 
Відповідно до статті 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились.
 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
 
Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що визначені заявником обставини не дають підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
 
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
 
Щодо доводів апеляційної скарги в частині повідомлення про розгляд заяви, апеляційний суд установив наступне.
 
Заява про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, надійшла до суду у вересні 2019 року та перше судове засідання було призначено на 21 травня 2020 року. ОСОБА_1 подано заяву про відкладення розгляду справи у цю дату та у зв`язку із неявкою учасників розгляд справи відкладено на 26 червня 2020 року.
 
В судове засіданні 26 червня 2020 року у часники справи не з`явились, розгляд справи відкладено на 17 вересня 2020 року.
 
Представником ОСОБА_1 - адвокатом Гайду О.І. подано заяву про відкладення розгляду справи, що була призначена до розгляду на 17 вересня 2020 року. У зв`язку із перебуванням судді на лікарняному справа знята з розгляду та призначено наступне засідання на 04 листопада 2020 року.
 
Представником ОСОБА_1 - адвокатом Гайду О.І. подано заяву про відкладення розгляду справи, що була призначена до розгляду на 04 листопада 2020 року. У зв`язку із перебуванням судді у нарадчій кімнаті справа знята з розгляду та призначено наступне засідання на 23 листопада 2020 року.
 
23 листопада 2020 року у зв`язку із зайнятістю судді в іншій справі справа знята з розгляду та призначено наступне засідання на 28 грудня 2020 року.
 
Представником ОСОБА_1 - адвокатом Гайду О.І. подано заяву про відкладення розгляду справи, що була призначена до розгляду на 28 грудня 2020 року, оскільки про її розгляд стало відомо лише 24 грудня 2020 року, а 28 грудня 2020 року адвокат була зайнята в іншій справі.
 
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу в частині неналежного повідомлення про час розгляду справи, скаржник зазначає про те, що зазначене призвело до неможливості подати докази, які свідчать про неможливість виконати рішення і як наслідок визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
 
Суд апеляційної інстанції вказує, що відповідно до статті 83 ЦПК України докази подаються разом із першою заявою по суті справи. Окрім того, з часу звернення до суду із заявою про роз`яснення судових рішень заявник мав більш ніж достатньо часу для подання необхідних доказів для обґрунтування заяви. Окрім того, в апеляційній скарзі не зазначаються та не надаються докази, які скаржник уважає необхідними для розгляду заяви, крім тих, що вже подані.
 
Статтею 432 ЦПК України визначено, що суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви.
 
Беручи до уваги строки та порядок розгляду заяви, ту обставину, що скаржник була повідомлена про розгляд заяви, апеляційний суд не убачає підстав для скасування ухвали, виходячи з таких доводів.
 
Щодо доводів апеляційної скарги по суті заяви, апеляційний суд виходить з такого. 
 
Відповідно до частини 1 статті 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
 
        Відповідно до частин 1 та 2 статті 432 ЦПК України суд:
        1. Суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.
        2. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
 
Підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.
 
        З матеріалів справи убачається, що рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 06 вересня 2018 року вирішено позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу паркану - задоволено частково, усунувши перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження належною ОСОБА_2 земельною ділянкою, площею 0,0999 га, яка розташована за адресою: 3210900000:01:048:0050, шляхом зобов`язання ОСОБА_1 демонтувати паркан, зведений на земельній ділянці ОСОБА_2 та звільнити вказану земельну ділянку 0,23 м в північній частині паркану (огорожі).
 
В іншій частині позовних вимог відмовлено. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом демонтажу паркану - відмовлено.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 31 січня 2019 року за наслідками розгляду апеляційної скарги  ОСОБА_2 вирішено:
Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 06 вересня 2018 року змінити в частині визначення зобов`язання ОСОБА_1 звільнення від паркану, зазначивши, що звільнення від паркану вказаної земельної ділянки підлягає від 0,23 м в північній частині до 0,09 м в південній частині паркану (огорожі). В іншій частині рішення суду залишено без змін.
 
        Зазначені судові рішення були об`єктом касаційного перегляду за касаційною скаргою ОСОБА_1 та постановою Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2020 року касаційну скаргу залишено без задоволення, а  судові рішення без змін.
 
        Доводи заяви та апеляційної скарги з посиланням як на підставу для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можливість виконати рішення суду лише з боку земельної ділянки стягувача та ненадання останнім допуску до своєї земельної ділянки не визначені законом як такі, що є підставою для задоволення відповідної заяви.
 
        Згідно із положеннями статті 432 ЦПК України у разі визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий лист втрачає юридичну силу взагалі. Тобто, при розгляді заяви суд досліджує та підтверджує обставини, які виключають можливість здійснення виконавчого провадження.
 
        В свою чергу, статтею 37 Закону України "Про виконавче провадження" врегульовано механізм дій під час виконання виконавчого документу за обставин, коли стягувач створює перешкоди виконанню.
 
        Так, у відповідності до пункту 4 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа.
 
Відповідно до частини 4 статті 19 Закону України "Про виконавче провадження" сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.
 
Положеннями статті 18 зазначеного Закону до обов`язків виконавця віднесено перевірку виконання рішень.
 
Наведені положення закону вказують на те, що виконання рішень контролюється виконавцем, а сторони виконавчого провадження зобов`язані повідомляти виконавця про обставини, які впливають на здійснення виконавчого провадження.
 
        З урахуванням наведеного, можливі перешкоди зі сторони стягувача не можуть бути  підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
 
   Щодо посилання на проведені дослідження розміщення огорожі, то такі обставини фактично є новими доказами, які мали (мають) оцінюватися під час вирішення спору про право, а не на етапі виконання рішення суду. Тобто, результати цих досліджень не свідчать про виникнення після ухвалення рішення обставин, що свідчать про неможливість його виконання.
 
   Відповідно статті 1291 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
 
Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (стаття 18 ЦПК України).
 
Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року.
 
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 28 грудня 2020 року  - без змін.
 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
 
Повний текст постанови складено 18 травня 2021 року.

Суддя-доповідач                                                      Н.В. Поліщук

Судді                                                                         А.М. Андрієнко

В.В. Соколова