УКРАЇНА
Житомирський апеляційний суд 

Справа №282/7/21 Головуючий у 1-й інст. Носач В. М. 
Категорія ч. 1 ст.130 КУпАП Доповідач Ляшук В. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

        20 травня 2021 року м.Житомир
       Суддя Житомирського апеляційного суду Ляшук В.В., з участю секретаря Кусковської Т.А., особи, яка притягується до відповідальності ОСОБА_1 розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , 

в с т а н о в и в :

Постановою Любарського районного суду Житомирської області від 17 березня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 454 грн. 

Відповідно до постанови, 29 грудня 2020 року, 01 год. 50 хв. в смт. Любар, по вул. Незалежності, водій ОСОБА_1 керував автомобілем CHERY SQR6468F1, д.н. НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився в присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. 

На постанову суду ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування постанови суду та закриття провадження у справі за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
ОСОБА_1 оспорює фактичні обставини справи та вказує, що він не керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння.
Вважає, що постанова суду є незаконною та підлягає скасуванню з таких підстав.
Вказує, що в протоколі про адміністративне правопорушення відсутня інформація:
- про відсторонення його як водія від керування транспортним засобом;
- про тимчасове затримання транспортного засобу;
- про пропозицію працівниками поліції на проходження на місці зупинки огляду на стан сп`яніння; 
- не зазначені дії його як водія щодо відмови від огляду на місці зупинки або непогодження із результатами проведеного огляду;
- в матеріалах справи відсутній акт огляду на стан алкогольного сп`яніння.
На його думку, пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є неналежними та недопустимими доказами, оскільки вони не надані свідками особисто, а були заздалегідь підготовлені (надруковані) працівниками поліції. 
Вказує, що свідки є його приятелями, з якими він підтримує дружні відносини. В той день, ОСОБА_3 їхав з ним разом, а ОСОБА_2 приїхав о 05:00 год. на місце події на його прохання. Потім, його приятелі були запрошені працівниками поліції в якості свідків.
В суді ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтвердили, що він не керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, оскільки ознак сп`яніння в нього не було.
Крім цього, стверджує, що працівники поліції порушили вимоги п.п. 6, 9 Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 09.11.2015 № 1452/735, оскільки запропонували пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу вже після спливу трьох годин та залучили свідків щодо неупередженості яких є сумніви.
Зазначає, що відеозапис з нагрудних камер працівників поліції також не підтверджує, його вину у вчиненні правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки даний відеозапис не має точної вказівки на дату та час здійснення відеофіксації події, не містить наявності у нього ознак алкогольного сп`яніння, зазначених в протоколі, а також не підтверджує факту керування ним транспортним засобом.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 на підтвердження доводів апеляційної скарги, пояснення свідка ОСОБА_4 , перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, вважаю, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

       Суд першої інстанції при розгляді даної справи всебічно та повно дослідив всі наявні у справі докази, дав їм належну оцінку та прийшов до правильного висновку про винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють ПДР. Особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

У відповідності до змісту статті 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають в стані алкогольного чи іншого сп`яніння чи під дією лікарських засобів підлягають оглядові на стан сп`яніння, який проводиться за допомогою спеціальних технічних засобів працівником поліції у присутності двох свідків, або в закладі охорони здоров`я.
У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, чи іншого сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.

Зі змісту п. 2.5 ПДР слідує, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджуються, доказами, які досліджувались в суді першої інстанції, а зокрема протоколом про адміністративне правопорушення, в якому зафіксовано обставини відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з яких вбачається, що ОСОБА_1 у їх присутності було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці за допомогою приладу «Драгер» та в медичному закладі, від якого останній відмовився, а також відеозаписом проведеним працівниками поліції.

 
З протоколу про адміністративне правопорушення слідує, що ОСОБА_1 , в своїх поясненнях зазначив, що пив пиво, їхав автомобілем по справах.

В суді апеляційної інстанції свідок працівник поліції ОСОБА_4 підтвердив вказані обставини та пояснив, що ОСОБА_1 відмовився проходити огляд на місці, захотів проходити в медичному закладі, однак по приїзду до медичного закладу знову відмовився проходити огляд.

 
Як вбачається з матеріалів справи, в тому числі протоколу про адміністративне правопорушення, працівники поліції мали усі підстави для проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, оскільки певні ознаки (нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота) свідчили, що останній може перебувати в стані алкогольного сп`яніння, а також керував автомобілем.
ОСОБА_1 , був ознайомлений зі змістом протоколу, в якого було констатовано ознаки у нього стану алкогольного сп`яніння та його відмову пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку, роз`яснено йому його права, надано можливість написати пояснення, однак він жодних заперечень щодо дій працівників поліції, незгоди з порядком проходження огляду, в своїх поясненнях не висловлював, а фактично погодився з встановленими працівниками полії обставинами посвідчивши протокол своїми підписами.

Відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Даних, які б ставили під сумнів рішення суду першої інстанції щодо винності ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення, в матеріалах справи не має, не надані такі дані і при апеляційному розгляді справи.

Будь-яких сумнівів щодо належності та допустимості доказів, які суд поклав в обґрунтування своїх висновків апеляційний суд не знаходить, докази на які послався суд відповідають ст. 251 КУпАП.

       Враховуючи зазначене висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП суд апеляційної інстанції вважає правильними та такими, що обґрунтовані належними та допустимими доказами і будь-яких сумнівів щодо цих доказів не вбачає.

Адміністративне правопорушення, яке вчинив ОСОБА_1 за своїм характером має велику суспільну небезпеку, оскільки особа яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння створює загрозу життю та здоров`ю, як собі так і наражає на цю небезпеку інших учасників руху, а тому відсутні підстави для незастосування щодо нього адміністративного стягнення.

Стягнення ОСОБА_1 судом першої інстанції призначено у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому підстав вважать його таким, що не відповідає тяжкості вчиненого правопорушення та особі правопорушника через його суворість апеляційний суд не вбачає.

За таких обставин апеляційний суд вважає постанову суду законною і обґрунтованою та не знаходить підстав для її скасування.
       Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Любарського районного суду Житомирської області від 17 березня 2021 року щодо нього - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили після її винесення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Житомирського
 
апеляційного суду                                                         В.В. Ляшук