ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
24 червня 2021 року           справа №360/689/21 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Гайдара А.В., суддів Геращенка І.В., Компанієць І.Д., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 03 березня 2021 року в справі № 360/689/21 (головуючий І інстанції Борзаниця С.В., складене у повному обсязі 03 березня 2021 року в м. Сєвєродонецьк Луганської області) за позовом ОСОБА_1 до Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про визнання протиправною бездіяльності, стягнення заборгованості з пенсійних виплат,-

                                                           УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду із позовною заявою до Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (далі – відповідач, пенсійний орган, Рубіжанське ОУПФУ), в якій просив:
- визнати протиправною бездіяльність Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо невиплати ОСОБА_1 суми заборгованості з пенсійних виплат за період з 05.04.2020 по 31.10.2020 у розмірі 111046,68 грн;
- стягнути з Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області на користь ОСОБА_1 суму заборгованості з пенсійних виплат у розмірі 111046,68 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 29.09.2020 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 10.07.2020 у справі № 360/1833/20 задоволено. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Рубіжанського ОУПФУ про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Рубіжанського ОУПФУ від 10 квітня 2020 року про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком як учаснику бойових дій на заяву від 02.04.2020. Зобов`язано Рубіжанське ОУПФУ повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком як учаснику бойових дій від 02.04.2020, з урахуванням висновків суду. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішенням Рубіжанського ОУПФУ від 08.10.2020 № 160 ОСОБА_1 призначено пенсію за віком на підставі статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідно до рішення суду.
На початку грудня 2020 року позивач звернувся на Урядову «гарячу» лінію (вх. номер ЗА-11643105) зареєстроване за № 3173/3-1200-20 з питанням виплати пенсії.
Листом від 18.12.2020 № 2787-3173/3-01/8-1200/20 відповідач повідомив позивача, що на виконання рішення суду відповідач розпорядженням від 15.10.2020 призначив позивачу дострокову пенсію за віком згідно статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». До того ж одночасно повідомлено що первинну виплату пенсії проведено позивачу на основну відомість листопада 2020 року, дата виплати 25 число. Виплата заборгованості з 05.04.2020 по 31.10.2020 буде провадитися після затвердження Кабінетом Міністрів України окремого порядку.
ОСОБА_1 15.01.2021 надіслав до пенсійного органу звернення з проханням надати довідки (інформації) про розмір невиплаченої органом ПФУ пенсії за віком за період з 05.04.2020 по 31.10.2020 (розрахунок помісячно) та вжити заходів для здійснення виплати та перерахунку недоотриманої суми пенсії за вказаний період.
У листі від 01.02.2021 № 11-7/3-22/8-1241/21 зазначено, що звернення позивача від 15.01.2021 розглянуто Рубіжанським ОУПФУ та повідомлено, що 08.10.2020 відповідачем на підставі постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 29.09.2020 у справі № 360/1833/20 та з урахуванням її висновків прийнято рішення про призначення пенсії починаючи з наступного місяця - з листопада 2020 року в розмірі 16179,57 грн. Сума недоотриманої пенсії за період з 05.04.2020 по 31.10.2020 склала 111046,68 грн з додаванням розрахунку. До того ж одночасно пенсійним органом повідомлено, що Постановою правління пенсійного фонду України від 13.12.2018 № 27-1 «Про невідкладні заходи щодо організації виплати пенсії у 2019 році» встановлено, що з 01.01.2019 фінансування пенсійних виплат здійснюється відповідними головними управліннями пенсійного фонду України в областях. Відповідач звернув увагу позивача на відсутність «окремого порядку» визначеного КМУ на виконання Постанови КМУ № 637. До того ж визначив, що пунктом 6 Порядку ведення обліку рішень суду у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, затвердженою постановою Правління пенсійного фонду України від 26.09.2018 № 20-1 сума заборгованості 10.07.2020 включена до реєстру рішень № С1407896, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою. Таким чином, як зазначено в останньому листі, відповідач висловив свою думку про те, що ним вчинено всі залежні від нього дії для забезпечення виконання Постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 29.09.2020 по справі №360/1833/20, яке набрало законної сили.
Таку бездіяльність позивач вважає протиправною та такою, що суперечить частині другій статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якою передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 03 березня 2021 року позовні вимоги задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області щодо невиплати ОСОБА_1 заборгованості по пенсії за віком за період з 05.04.2020 по 31.10.2020.
Зобов`язано Рубіжанське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області виплатити ОСОБА_1 заборгованість по пенсії за віком за період з 05.04.2020 по 31.10.2020.
Рішення суду звернуто до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць.
Здійснено розподіл судових витрат.
Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення місцевого суду скасувати в частині обраного судом способу відновлення порушеного права особи та прийняти нове, яким змінити спосіб захисту порушеного права позивача.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивач звернувся з вимогою про стягнення з пенсійного органу заборгованості з пенсійних виплат, у той час як суд першої інстанції своїм рішенням зобов`язав цю заборгованість виплатити. Такий спосіб відновлення порушеного права, на думку апелянта, не є ефективним.
Справа розглянута у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з таких підстав.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено таке.
ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій відповідно до посвідчення від 08.05.1996 серія НОМЕР_1 (а.с. 11-14).
Позивач є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою від 19.06.2015 № 9155010273 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с. 10).
Позивач 02.04.2020 звернувся до Рубіжанського ОУПФУ із заявою від 02.04.2020, зареєстрованою за № 1042, про призначення пенсії за віком (а.с. 32-33).
Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 29.09.2020 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 10.07.2020 у справі № 360/1833/20 задоволено. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Рубіжанського ОУПФУ про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Рубіжанського ОУПФУ від 10 квітня 2020 року про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком як учаснику бойових дій на заяву від 02.04.2020. Зобов`язано Рубіжанське ОУПФУ повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком як учаснику бойових дій від 02.04.2020, з урахуванням висновків суду. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 46-49). 
З 05.04.2020 позивачу призначено пенсію за віком відповідно до статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 31, 34).
Позивач 15.01.2021 звернувся із заявою до Рубіжанського ОУПФУ щодо виплати пенсії за період з 05.04.2020 по 31.10.2020 (а.с. 15, 35).
У відповіді Рубіжанського ОУПФУ від 19.02.2021 № 1241-32-8/2900 зазначено, що відповідно до рішення Першого апеляційного адміністративного суду від 29.09.2020 у справі № 360/1833/20 управлінням призначено ОСОБА_1 пенсію за віком як учаснику бойових дій, з урахуванням висновків суду, посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого Ленінським райвійськкоматом м. Луганська від 08.05.1996 та довідки про проходження військової служби в складі діючої армії в період бойових дій № 7, виданої Рубіжансько-Кремінським об`єднаним міським військовим комісаріатом від 02.04.2020 відповідно до статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Пенсійним органом 08.10.2020 прийнято рішення № 160 «Про призначення пенсії за віком відповідно до статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 відповідно до рішення суду. Нарахування та виплата пенсії ОСОБА_1 управлінням провадиться з 01.11.2020 по теперішній час. Відповідно до пункту 15 Порядку № 1 суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. З урахуванням пункту 15, який діяв станом на дату прийняття рішення, пенсія за період з 05.04.2020 по 31.10.2020 у сумі 111046,68 грн облікована в управлінні. Управлінням ця сума щомісячно включається до потреби у фінансуванні, яка надається до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області. Дата виплати 25 число. Відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 13.12.2018 № 27-1 «Про невідкладні заходи щодо організації виплати пенсії у 2019 році» встановлено, що з 01.01.2019 фінансування пенсійних виплат здійснюється відповідними головними управліннями Пенсійного фонду України в областях. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 № 649 «Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду» та до пункту 6 Порядку ведення обліку реєстру судових рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою, затвердженою постановою правління Пенсійного фонду України від 26.09.2018 № 20-1 сума заборгованості 22.10.2020 включена до реєстру судових рішень № СІ407896, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою (а.с. 39).
Відповідно до довідки Рубіжанського ОУПФУ без дати та без № ОСОБА_1 пенсія за період з 05.04.2020 по 31.10.2020 в сумі 111046,68 грн нарахована, але не виплачена, пенсія виплачена за період з 01.11.2020 по 28.02.2021 (а.с. 37).
Вважаючи протиправною невиплату заборгованості з пенсійних виплат за період з 05.04.2020 по 31.10.2020, ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Спірні правовідносини врегульовано нормами Конституції України, Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) та Закону України від 20.10.2014 № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон № 1706-VII).
Так, у наведених нижче положеннях Конституції України закріплені основи соціальної спрямованості держави:
Стаття 1. Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.
Стаття 3. Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. […]
Стаття 19. [...] Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 46. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Стаття 92. Виключно законами України визначаються: […] 6. основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення […].
Визначення поняття внутрішньо переміщеної особи міститься у ст. 1 Закону № 1706-VII, який набрав чинності 22.11.2014.
Це визначення має описовий характер та охоплює три види конституційно-правового статусу людини (громадянин України, іноземець та особа без громадянства). З огляду на визначення, внутрішньо переміщена особа - це особа, яка:
- перебуває на території України на законних підставах;
- має право на постійне проживання в Україні;
- була змушена залишити або покинути своє місце проживання в результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Отже, спеціальний статус внутрішньо переміщеної особи не збігається та не може підміняти собою жоден із закріплених у Конституції України конституційно-правових статусів особи, та не є окремим конституційно-правовим статусом особи.
Проте реєстрація особи як внутрішньо переміщеної надає можливість державним органам врахувати її особливі потреби. Серед таких особливих потреб - доступ до належного житла та правової допомоги, доступ до спеціальних державних програм, зокрема адресних програм для внутрішньо переміщених осіб, тощо.
Таким чином, статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права (або "інші права", як це зазначено у статті 9 Закону № 1706-VII), не звужуючи, між тим, обсяг конституційних прав та свобод особи та створюючи додаткові гарантії їх реалізації.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом № 1058-IV.
Статтею 8 Закону № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Частиною третьою статті 4 Закону № 1058-IV визначено складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Враховуючи те, що відповідно до частини третьої статті 4 Закону № 1058-IV умови, норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення, питання щодо припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення) не можуть регулюватися підзаконними актами.
Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею та є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.
Статтею 46 Закону № 1058-IV передбачено, що  нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.
Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.
Враховуючи те, що припинення виплати пенсії позивачу сталося внаслідок бойових дій на території Луганської області, тобто не з вини пенсіонера, суд дійшов висновку про те, що позивач має право на виплату йому пенсії за минулий час без обмежень будь-яким строком.
Відповідно до статті 47 Закону № 1058-IV пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеними у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.
Оскільки Україна, як правова держава, гарантує своїм громадянам  право на соціальний захист, яке реалізується в тому числі і у щомісячному отриманні  пенсіонерами належної їм пенсії, тому заборгованість, що утворилась не з вини пенсіонера повинна бути йому сплачена.  
Враховуючи, що позивач має право на виплату пенсії, проте, станом на час розгляду та вирішення даної справи відповідачем не надано доказів здійснення виплати заборгованості з пенсії, суд дійшов висновку про те, що відповідач допустив в даному випадку протиправну бездіяльність, чим порушив права позивача.
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Пунктом 54 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Пічкур проти України» зазначено про порушення статті 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії», Європейський суд з прав людини визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем Молдавської Республіки Придністров`я (МРП). Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов`язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.
Як зазначено у пункті 333 цього рішення: «Суд вважає, що коли держава не може забезпечити дію своєї влади на частині своєї території відповідно фактичній ситуації, держава не перестає нести відповідальність та здійснювати юрисдикцію. Воно повинно усіма доступними дипломатичними та правовими засобами із залученням іноземних держав та міжнародних організацій продовжувати гарантувати права та свободи, передбачені Конвенцією».
На підставі викладеного, суд дійшов висновку про відсутність у відповідача правових підстав для невиплати позивачу заборгованості з пенсії з 05.04.2020 по 31.10.2020.
Разом з цим, враховуючи вищевикладене та висновки суду про протиправну бездіяльність відповідача щодо невиплати заборгованості з пенсії позивачу, суд першої інстанції, з метою відновлення порушених права позивача, дійшов висновку про необхідність зобов`язати Рубіжанське ОУПФУ виплатити заборгованість по невиплаченій пенсії за період з 05.04.2020 по 31.10.2020.
За частиною другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього  Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Суд звертає увагу на те, що  статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 05.04.2005 (заява № 38722/02).
Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.
Дана правова позиція узгоджується із позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові у справі № 21-1465а15 від 16 вересня 2015 року.
У вказаному рішенні Верховний Суд України наголосив, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалось примусове виконання рішення.
Відповідно до матеріалів справи пенсійний орган не заперечує, що ОСОБА_1 недоотримана пенсія в розмірі 111046,68 грн, тобто в конкретно визначеній сумі  (а.с. 17-18).
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції з урахуванням приписів ч. 5 ст. 242 КАС України вважає, що у цьому випадку ефективним способом захисту прав позивача буде саме стягнення з відповідача недоотриманої пенсії за період з 05.04.2020 по 31.10.2020 в розмірі 111046,68 грн.
Частиною 1 ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З урахуванням наведеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача недоотриманої пенсії за період з 05.04.2020 по 31.10.2020 в розмірі 111046,68 грн.
Відповідно до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 317, 321, 322, 329 КАС України, суд,-

                                                     ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 03 березня 2021 року в справі № 360/689/21 - задовольнити.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 03 березня 2021 року в справі № 360/689/21 скасувати в частині зобов`язання Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області виплатити ОСОБА_1 заборгованість по пенсії за віком за період з 05.04.2020 по 31.10.2020.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області про стягнення з Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області за рахунок коштів державного бюджету на користь ОСОБА_1 суму заборгованості з пенсійних виплат у розмірі 111046,68 грн - задовольнити.
Стягнути з Рубіжанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Луганської області (код ЄДРПОУ 41245565) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) заборгованості з пенсійних виплат у розмірі 111046,68 грн.
В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Повний текст судового рішення складено та підписано 24 червня 2021 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів                                                                      А. В. Гайдар 

                                                                                          І.В. Геращенко

                                                                                          І. Д. Компанієць