УХВАЛА
 
02 червня 2021 року
м. Київ
 
справа № 592/14642/20
провадження № 61-9099ск21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Русинчука М. М. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Ковпаківського районного суду міста Суми від 03 лютого 2021 року та постанову Сумського апеляційного суду від 28 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Головного управління Державної податкової служби у Сумській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Сумській області про стягнення успадкованої переплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, 
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду                                з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Сумській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Сумській області,                  в якому просили стягнути з Державного бюджету України на їх користь належні їм спадкові кошти у вигляді переплати по єдиному соціальному внеску для фізичних               осіб - підприємців, після смерті померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 ,                       в рівних частинах кожному по 43 808,10 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2                                       є спадкоємцями першої черги після смерті батька - ОСОБА_3 , який помер        ІНФОРМАЦІЯ_1 . За життя ОСОБА_3 був самозанятою особою - приватним нотаріусом Шосткинського міського нотаріального округу та сплачував єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.                              З відповіді Шосткинського управління ДФС України у Сумській області їм стало відомо, що станом на 21 травня 2019 року у платника ОСОБА_3 обліковується переплата по єдиному соціальному внеску для фізичних осіб - підприємців у сумі                   87 616 грн 21 коп. Рішенням Ковпаківського районного суду міста Суми від 03 серпня 2020 року визнано за ними, як спадкоємцями померлого ОСОБА_3 , право на отримання спадкових коштів у сумі 87 616,21 грн. Відповідач ГУ Державної податкової служби у Сумській області на їх звернення відмовилося у добровільному порядку вчиняти дії щодо виплати їм вказаних коштів, у зв`язку з чим вони змушені звернутися до суду для вирішення примусового стягнення успадкованих ними грошових коштів.
Рішенням Ковпаківського районного суду міста Суми від 03 лютого 2021 року позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено.
Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ,               ОСОБА_2 спадкові кошти у сумі 87 616, 21 грн у вигляді переплати по єдиному соціальному внеску для фізичних осіб-підприємців, після смерті померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , в рівних частинах кожному по 43 808,10 грн. 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Постановою Сумського апеляційного суду від 28 квітня 2021 року апеляційну скаргу  ГУ Державної податкової служби України у Сумській області залишено без задоволення, апеляційну скаргу ГУ Державної казначейської служби України у Сумській області задоволено, рішення Ковпаківського районного суду міста Суми від 03 лютого 2021 року скасовано, ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
27 травня 2021 року (згідно відмітки на поштовому конверті)  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просять змінити рішення Ковпаківського районного суду міста Суми від 03 лютого 2021 року з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 01 лютого 2021 року, отриману судом 03 лютого 2021 року, та скасувати постанову Сумського апеляційного суду від 28 квітня 2021 року, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права.
У відкритті касаційного провадження належить відмовити з таких мотивів.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
У пункті 1 частини шостої статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України). 
Зі змісту положень пункту 3 частини третьої статті 175, пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.
Справа № 592/14642/20 є малозначною в силу закону, оскільки ціна позову в ній становить 87 616,21 грн та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що з врахуванням встановленого з 01 січня 2021 року Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» цього показника на рівні                              2 270,00 грн складає 227 000,00 грн (100 х 2 270,00). 
ОСОБА_1 та ОСОБА_2  у касаційній скарзі вказують, що касаційна скарга стосується питання, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах). Проте скаржники не обґрунтовують, чому саме касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджує незгоду осіб, які подала касаційну скаргу, з оскарженими судовими рішеннями і відповідно не свідчить, що скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє                       у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Таким чином, оскаржене рішення ухвалено у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись пунктом 1 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Ковпаківського районного суду міста Суми від 03 лютого 2021 року та постанову Сумського апеляційного суду від 28 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Головного управління Державної податкової служби у Сумській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Сумській області про стягнення успадкованої переплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                             М. М. Русинчук
                                                                                                                        Н. О. Антоненко
В. І. Крат