УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №279/1036/17 Головуючий у 1-й інст. Волкова Н. Я. 
Категорія 39 Доповідач Шевчук А. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:
                       
головуючої судді Шевчук А.М.,   
                                 суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,
за участі секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,
       
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі 
цивільну справу №279/1036/17 за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості 
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 
на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 18 серпня 2020 року, яке ухвалене під головуванням судді Волкової Н.Я. у м. Коростені,

в с т а н о в и в:

У березні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» (надалі – банк або кредитор) звернулося до суду із позовом до  ОСОБА_1 (далі – позичальник) про стягнення заборгованості у сумі 116 792,06 грн. Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 01 квітня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» та ОСОБА_1 укладено договір про відкриття кредитної лінії до карткового рахунка в рамках зарплатного проекту № 8382544719БН/2014-03. За умовами договору банк надав відповідачу кредит у формі кредитної лінії для проведення операцій із застосуванням картки з лімітом у розмірі 70 000,00 грн. під процентну ставку 40% річних та із кінцевим терміном повернення кредиту 31 березня 2016 року, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит 31 березня 2016 року, а у випадку надіслання банком вимоги про дострокове повернення кредиту - не пізніше терміну, вказаного у відповідній вимозі банку. Проте, ОСОБА_1 належним чином зобов`язання за договором не виконував, у зв`язку з чим банк звернувся до нього з письмовою вимогою здійснити погашення простроченої заборгованості у повному обсязі. Так, банк спочатку направив позичальнику лист-повідомлення від 03 червня 2015 року, а у подальшому скористався своїм правом вимоги дострокового повернення кредиту в повному обсязі - претензію від 16 липня 2015 року з вимогою в строк до 31 липня 2015 року достроково погасити заборгованість у повному обсязі. Отримавши вищевказані вимоги ОСОБА_1 їх не виконав, у зв`язку із чим станом на 06 лютого 2017 року утворилася зазначена вище заборгованість, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту в сумі 47 384,31 грн.; заборгованості за процентами за користування кредитом - 38 530,41 грн.; пені, нарахованої на прострочені проценти за користування кредитом - 8 409,74 грн.; пені, нарахованої на прострочене тіло кредиту - 14 966,79 грн.; три проценти річних - 2 466,98 грн; інфляційні втрати - 5 033,84 грн.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 18 серпня 2020 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованість за договором від 01 квітня 2014 року станом на 06 лютого 2017 року в сумі 116 792,06 грн. та судові витрати в розмірі 1 600 грн. 

Адвокат Баховський Михайло Михайлович в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги, зокрема, обґрунтовує тим, що кредитний договір укладено в рамках зарплатного проекту, а тому заборгованість автоматично списувалася з карткового зарплатного рахунку відповідача, який було заблоковано в серпні 2015 року у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 з роботи. На думку скаржника, за умовами договору підприємство взяло на себе обов`язок перераховувати щомісячно кошти з карткового зарплатного рахунку відповідача на рахунок банка. Окрім того, в поданому банком розрахунку заборгованості відсутній детальний розрахунок по місяцях щодо нарахування процентів, пені та інших штрафних санкцій. Також наголошено на тому, що право банку нараховувати передбачені договором проценти припинилося після спливу строку, зазначеного у вимозі про дострокове повернення кредиту. Не погоджується скаржник і зі стягненням пені та сум на підставі ст.625 ЦК України після 15 липня 2015 року, посилаючись на постанову Великої Палати Верхового Суду від 28 березня 2018 року в справі №444/9519/12 та постанову Верхового Суду України від 21 жовтня 2015 року в справі №6-2003цс15, висновок у якій є незмінним.

Акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» подало відзив на апеляційну скаргу. Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. Зазначає, що сторони при укладенні договору визначили іншу домовленість, яка допускає нарахування банком процентів по день повного погашення заборгованості, а тому застосування до спірних правовідносин позиції про безпідставність нарахування процентів після закінчення строку кредитування є необґрунтованою.

Представник позивача наполягла на розгляді справи та просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги з підстав, зазначених у відзиві.

Відповідач та його представник на розгляд справи не з`явилися. Позивач спрямовував до суду клопотання про відкладення розгляду справи на інший день, яке обґрунтував тим, що з 22 березня 2021 року Житомирська область та м. Київ є «червоними зонами» за показниками поширення коронавірусу.

Відповідно до частини першої ст.372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Перше судове засідання, яке було призначене на 10 лютого 2021 року, відкладено на 14 квітня 2021 року саме за клопотанням відповідача та його представника. Причина неявки – зайнятість обох у інших справах, яким надали перевагу. При цьому відповідач зазначив про те, що бажає особисто прийняти участь у судовому засіданні (а.с.162-167). Враховуючи, що мала місце перша неявка відповідача та його представника, підтвердження письмовими доказами причини неявки відповідача та наполягання його на особистій участі при розгляді справи, колегія суддів визнала причини неявки відповідача та його представника поважними та відклала розгляд справи.
Про судове засідання, призначене на 14 квітня 2021 року, відповідач ОСОБА_1 повідомлений 22 лютого 2021 року, а його представник ОСОБА_2 – 26 лютого 2021 року, що доводиться рекомендованими повідомленнями про вручення останнім судових повісток (рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень приєднані до матеріалів справи).
Відповідач та його представник повторно не з`явилися в судове засідання. Повідомлені заздалегідь належним чином. Доказів, які б підтверджували перешкоди заявити клопотання про проведення судового засідання у режимі відеоконференції впродовж принаймні березня місяця 2021 року, суду не надано, хоча загальновідомо, що з 03 березня Житомирська область знаходилася у «червоній зоні». Натомість клопотання про відкладення розгляду справи із посиланням на запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, надіслано на офіційну електронну адресу суду напередодні судового засідання (13 квітня 2021 року о 21 година 24 хв.) та вважається, що надійшло таке клопотання до апеляційного суду в день проведення судового засідання, тобто 14 квітня 2021 року. 
Разом із тим, відповідно до частини першої ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Отже, оскільки має місце повторна неявка в судове засідання відповідача та його представника, повідомлених належним чином, доказів перешкод у своєчасному заявлені про проведення судового засідання в режимі відеоконференції з причин запобігання поширенню коронавірусної інфекції не надано, апеляційний суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Окрім того, згідно з частиною другою ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

       Задовольняючи позов у повному обсязі, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем не надано доказів належного виконання угоди, право вимоги за якою набув позивач.

       Колегія суддів апеляційного суду не може повністю погодитися із таким висновком суду першої інстанції, оскільки не застосовано до спірних правовідносин закон, який підлягав застосуванню.

Відповідно до частини першої ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 01 квітня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) укладений договір про відкриття кредитної лінії до карткового рахунку в рамках зарплатного проекту №8382544719БН/2014-03, за умовами якого банк відкрив позичальнику кредитну лінію, у межах якої надав кредит з лімітом не більше 70 000 грн., а ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором (а.с.9-10). Кредит наданий для оплати будь-яких проведених держателем операцій за картковим рахунком у разі недостатності власних грошових коштів позичальника на картковому рахунку для оплати відповідних операцій.

У матеріалах справи відсутні докази того, що вищевказаний договір про відкриття кредитної лінії до карткового рахунку в рамках зарплатного проекту вцілому або окремі його частини визнавалися судом недійсними. Отже, в силу частини першої ст.204 ЦК України правочин є правомірним, оскільки його недійсність прямо не встановлена законом та він не визнаний судом недійсним.

Банк у повному обсязі виконав свої договірні зобов`язання та відкрив ОСОБА_1 картковий (поточний) рахунок № НОМЕР_1 та надав позичальнику кредит сумі 70 000 грн., що підтверджується поточною випискою за контрактом за період із 01 квітня 2014 року до 06 лютого 2017 року (а.с.26-29). 

У пункті 2.2 договору про відкриття кредитної лінії до карткового рахунку прописано, що дія кредитної лінії припиняється 31 березня 2016 року та у цей же термін позичальник зобов`язаний погасити кредитору усію існуючу заборгованість за кредитом та проценти за користування кредитом.

У пункті 2.3 договору сторони домовилися, що за користування кредитом позичальник зобов`язаний щомісячно сплачувати кредитору проценти, нараховані за процентною ставкою 40% річних.

Розмір ліміту автоматично зменшується щомісяця. Щомісячний розмір зменшення ліміту обчислюється як розмір ліміту, що поділений на кількість місяців дії цього договору (п.2.4 договору про відкриття кредитної лінії до карткового рахунку в рамках зарплатного проекту). 

Згідно з частиною другою ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Пункт 6.1.2 договору про відкриття кредитної лінії до карткового рахунку в рамках зарплатного проекту надає право банку вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту та сплати процентів за кредитом у разі невиконання останнім будь-яких умов цього договору або у разі, якщо протягом одного календарного місяця організація не проводить зарахування заробітної плати позичальника на картковий рахунок.

Разом із тим, пункт 7.2.1 договору про відкриття кредитної лінії до карткового рахунку в рамках зарплатного проекту зобов`язує позичальника повернути кредитору кредит не пізніше 31 березня 2016 року, а у випадку надіслання кредитором вимоги до позичальника про дострокове повернення кредиту, у тому числі, якщо така вимога буде обумовлена непроведенням організацією протягом одного календарного місяця зарахування заробітної плати позичальника на картковий рахунок, - не пізніше терміну вказаного у відповідній вимозі кредитора.

Водночас, у разі звільнення позичальника з роботи в організації, протягом 3 (трьох) робочих днів з дати звільнення (у такому випадку термін, вказаний у пункті 2.2 цього договору, до уваги не приймається) повернути кредитору кредит та сплатити нараховані проценти за користування кредитом.

Так, банк листом-повідомленням від 03 червня 2015 року №040-29-1/2741, який відповідач одержав 09 червня 2015 року, за невиконання умов договору (неналежне погашення заборгованості за договором) висунув вимогу здійснити у строк до 15 липня 2015 року повне погашення наявної заборгованості за договором, яка складає 57 885,74 грн. (заборгованість за тілом кредиту та за процентами за користування кредитною лінією), а претензією від 16 липня 2015 року №040-29-1/3506, яку ОСОБА_1 отримав 24 липня 2015 року, у зв`язку з невиконанням положень договору та непогашення заборгованості - здійснити у строк до 31 липня 2015 року повне погашення усієї заборгованості, яка складалася із: простроченого тіла кредиту – 21 134,21 грн., строкового тіла кредиту – 26 250,10 грн., прострочених процентів за користування кредитною лінією – 9 684,28 грн. та строкових процентів за користування кредитною лінією – 1 661,69 грн. (а.с.14 -17).

Отже, відповідно до положень частини другої ст.1050 ЦК України та умов договору про відкриття кредитної лінії до карткового рахунку в рамках зарплатного проекту строк повернення кредитної лінії змінено з 31 березня 2016 року на 31 липня 2015 року, на що суд першої інстанції уваги не звернув.

Банк просить станом на 06 лютого 2017 року стягнути заборгованість у сумі 116 792,06 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту в сумі 47 384,31 грн.; заборгованості за процентами за користування кредитною лінією - 38 530,41 грн.; пені, нарахованої на прострочені проценти за користування кредитною лінією - 8 409,74 грн.; пені, нарахованої на прострочене тіло кредиту - 14 966,79 грн.; три проценти річних - 2 466,98 грн; інфляційні - 5 033,84 грн. (а.с.21-25).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта ст.263 ЦПК України). 

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі №444/9519/12 викладено висновок про те, що право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже, після 01 серпня 2015 року у позивача припинилося право нараховувати ОСОБА_1 проценти за користування кредитною лінією, а тому належать до стягнення, крім тіла кредиту в сумі 47 384,31 грн., також проценти за користування кредитною лінією в сумі 27 310,27 грн.

Умовами договору в разі неповернення кредиту (частин кредиту) та у разі несплати процентів за користування кредитом у терміни, визначені договором, передбачена пеня (пункти 9.1 та 9.2 договору про відкриття кредитної лінії до карткового рахунку в рамках зарплатного проекту). Проте, оскільки пеня нарахована за період після 01 серпня 2015 року, то вона не підлягає до задоволення і така позиція немає нічого спільного із забороною подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, на чому наголошується в апеляційній скарзі.

Відповідно до частини другої ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Після 01 серпня 2015 року та до 06 лютого 2017 року (нарахування банком заборгованості у даній справі) права банку захищаються частиною другою ст.625 ЦК України, а тому за цей період належить стягнути з відповідача на користь банку три проценти річних у сумі 2 107,16 грн. (88,42 – 20,35 = 68,07; 2 378,56 – 339,47 = 2 039,09; 68,07+2 039,09 = 2 107,16) та інфляційні втрати в сумі 2 373,57 грн.

Отже, загалом підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача сума 79 175,31 грн., яка складається із тіла кредиту у сумі 47 384,31 грн., процентів за користування кредитним лімітом у сумі 27 310,27 грн., трьох процентів річних у сумі 2 107,16 грн. та інфляційних втрат у сумі 2 373,57 грн. Не підлягає до задоволення частина позову щодо стягнення решти процентів за користування кредитним лімітом, стягнення пені та решти трьох процентів річних та інфляційних втрат.

Відповідно до положень ст.376 ЦПК України підставою зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права. Апеляційний суд змінює рішення суду першої інстанції, зменшуючи заборгованість за договором з 116 792 грн. 06 коп. до 79 175 грн. 31 коп. та судові витрати пропорційно задоволених на 67,79% вимог позивача з 1 600 грн. до 1 084 грн. 64 коп. (79 175,31 х 100 : 116 792,06 = 67,79%; 1 600 х 67,79 : 100).

Судові витрати, понесені відповідачем за подання апеляційної скарги, покладаються на позивача в сумі 846,42 грн. пропорційно до розміру незадоволеної частини (32,21%), що відповідає положенням ст.141 ЦПК України (2 627,82 х 32,21 :100).

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  – ОСОБА_2  задовольнити частково.
Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 18 серпня 2020 року змінити, зменшивши заборгованість за договором з 116 792 грн. 06 коп. до 79 175 грн. 31 коп. та судові витрати з 1 600 грн. до 1 084 грн. 64 коп.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» (ЄДРПОУ 00032112, м. Київ, вул. Антоновича, 127) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) 846 грн. 42 коп. судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: 

Повний текст постанови складений 19 квітня 2021 року.