ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

07 червня 2021 року	  м. Одеса	Справа № 923/1066/20	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Діброви Г.І.
суддів: Принцевської Н.М., Ярош А.І.

секретар судового засідання: Іванов І.В.

за участю представників учасників справи:
від Державної екологічної інспекції Південного округу (Запорізька та Херсонська область), м.Херсон – не з`явився;
від Комунального підприємства “Красне” Скадовської міської ради, с. Красне Скадовського району Херсонської області – не з`явився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства “Красне” Скадовської міської ради, с. Красне Скадовського району Херсонської області
на рішення Господарського суду Херсонської області від 10.03.2021 року, м. Херсон, суддя Соловйов К.В, повний текст рішення складено та підписано 26.03.2021 року
у справі № 923/1066/20
за позовом Державної екологічної інспекції Південного округу (Запорізька та Херсонська область), м. Херсон
до відповідача Комунального підприємства “Красне” Скадовської міської ради, с. Красне Скадовського району Херсонської області
про стягнення 414 866,52 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.

У жовтні 2020 року Державна екологічна інспекції у Херсонській області, м. Херсон (правонаступником якої є Державна екологічна інспекція Південного округу (Запорізька та Херсонська область), м. Херсон) звернулась до Господарського суду Херсонської області із позовною заявою до Комунального підприємства “Красне” Скадовської міської ради, с.Красне Скадовського району Херсонської області, в якій просила суд стягнути з Комунального підприємства “Красне” Скадовської міської ради, с. Красне Скадовського району Херсонської області збитки, заподіяні у сумі 414  966,52 грн. та перерахувати цю суму до фонду охорони навколишнього природного середовища, а також відшкодувати позивачу за рахунок відповідача судовий збір.
Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем вимог у сфері охорони навколишнього природного середовища у період з 01.03.2015 по 23.06.2017 року шляхом проведення водозабору з підземного водоносного горизонту за відсутності дозволу на спеціальне водокористування, в зв`язку з чим позивачем було розраховано обсяг самовільно використаної води в розмірі в обсязі 370,4 тис.м.куб. та суму збитків, завданих відповідачем навколишньому природному середовищу в розмірі 414  966,52 грн. 
Рішенням Господарського суду Херсонської області від 10.03.2021 року у справі №923/1066/20 (суддя Соловйов К.В.) позовні вимоги задоволено; стягнуто з Комунального підприємства “Красне” Скадовської міської ради, с. Красне Скадовського району Херсонської області до фонду охорони навколишнього природного середовища на р/р 758999980333109331000021272, ККД 24062100, ЄДРПОУ 37888409, у УК у Скадовському районі /с. Красне/ 414 866,52 грн. збитків; стягнуто з Комунального підприємства “Красне” Скадовської міської ради, с. Красне Скадовського району Херсонської області на користь Державної екологічної інспекції у Херсонській області м. Херсон 6 223,01 грн. компенсації по сплаті судового збору.
Рішення суду мотивоване тим, що результатами перевірки позивачем діяльності відповідача, що оформлено актом від 21-23.06.2017 року № 02-11/168, який підписаний відповідачем без зауважень та заперечень, встановлено факт видобутку відповідачем підземних вод для здійснення господарської діяльності та факт неодноразового перевищення відповідачем, в період дії дозволу на спеціальне водокористування від 17.07.2014 року №Укр.16.65Хрс, дозволеного за ст. 23 Кодексу України про надра до видобування без спеціальних дозволів обсягу використання підземних вод, а саме, не більше 300 м.куб. на добу з одного водозабору, а тому відповідач порушив вимоги законодавства про охорону навколишнього природного середовища, з огляду на що суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог.
Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 29.03.2021 року задоволено клопотання Державної екологічної інспекції Південного округу (Запорізька та Херсонська області) про здійснення процесуального правонаступництва позивача у справі № 923/1066/20 (вх. № 722/21 від 12.03.2021 року); замінено позивача у справі, Державну екологічну інспекцію у Херсонській області його правонаступником - Державною екологічною інспекцією Південного округу (Запорізька та Херсонська області).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Комунальне підприємство “Красне” Скадовської міської ради, с. Красне Скадовського району Херсонської області з рішенням суду першої інстанції не погодилось, тому звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило суд визнати нечинним та скасувати рішення Господарського суду Херсонської області від 10.03.2021 року у справі № 923/1066/20.
В апеляційній скарзі скаржник, із посиланням на приписи Водного кодексу України, Кодексу України про надра, Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», та Цивільний кодексу України, зазначив, що «визначивши вказаний спір суд не вказав в судовому рішенні, яким чином саме відповідач порушує право».
Інших доводів щодо вирішення спору по суті або з процесуальних питань апеляційна скарга не містить.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 30.04.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства «Красне» Скадовської міської ради, с. Красне Скадовського району Херсонської області на рішення Господарського суду Херсонської області від 10.03.2021 року у справі №923/1066/20, справу призначено до судового розгляду.
Позивач своїм правом згідно ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не скористався, відзив на апеляційну скаргу, в строк, визначений ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду про відкриття апеляційного провадження у справі, не надав, що згідно з ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскарженого рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
Представники скаржника та позивача в судове засідання не з`явилися, про причини неявки в судове засідання не повідомили, будь-яких заяв чи клопотань суду не надали, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені шляхом направлення копії ухвали суду про призначення справи до розгляду на електронну адресу таких осіб.
Згідно із нормами ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.
Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.
Разом із тим право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за свою природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 року у справі "Пелевін проти України").
В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Також необхідно зазначити, що за змістом ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.
Так, відносини щодо забезпечення доступу до судових рішень, ухвалених судами загальної юрисдикції, та ведення Єдиного державного реєстру судових рішень регулюються Законом України «Про доступ до судових рішень», у відповідності до ст. 2, 4 якого скаржник (інші учасники справи), проявивши належну обачність, оскільки є апелянтом по даній справі, міг дізнатись з Єдиного державного реєстру судових рішень, інформація якого є загальнодоступною, про рух справи, ініціатором перегляду якої в апеляційному порядку він є. 
Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, враховуючи, що участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін, явка учасників судового процесу ухвалою суду не визнана обов`язковою, а затягування строку розгляду скарги в даному випадку може призвести до порушення прав особи, яка з`явилася до суду апеляційної інстанції, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників Державної екологічної інспекції Південного округу (Запорізька та Херсонська область), м. Херсон та Комунального підприємства “Красне” Скадовської міської ради, с. Красне Скадовського району Херсонської області
Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Заслухавши пояснення присутніх учасників судового процесу, обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права України, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія вважає що апеляційна скарга Комунального підприємства “Красне” Скадовської міської ради, с. Красне Скадовського району Херсонської області не потребує задоволення, а рішення Господарського суду Херсонської області від 10.03.2021 року у справі №923/1066/20 відповідає вимогам чинного законодавства України, і відсутні підстави для його скасування, виходячи з наступного. 

Господарським судом Херсонської області та Південно-західним апеляційним господарським судом було встановлено та неоспорено учасниками справи наступні обставини.

09.06.2017 року Державною екологічною інспекцією у Херсонській області було видано наказ № 312 «Про проведення планової перевірки КП «Красне», на підставі якого 09.06.2017 року старшому державному інспектору з охорони навколишнього природного середовища Державної екологічної інспекції у Херсонській області Ситнік М.В. та державному інспектору з охорони навколишнього природного середовища Державної екологічної інспекції у Херсонській області Шатайоловій М.М. видано направлення № 361 на проведення планової перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства Комунальним підприємством «Красне».
21.06.2017-23.06.2017 року Державними інспекторами з охорони навколишнього природного середовища Державної екологічної інспекції у Херсонській області, у присутності директора Комунального підприємства «Красне» Петікова В.В., була проведена планова у 2017 році перевірка дотримання Комунальним підприємством «Красне» вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами, результати якої оформлено актом перевірки від 21-23.06.2017 року № 02-11/168.
Зі змісту вказаного акту вбачається наступне.
Комунальне підприємство «Красне» є суб`єктом господарювання, основний вид діяльності - забір, очищення та постачання води: відповідач здійснює розподілення води населенню (1263 абоненти) та 17-ма суб`єктам господарювання у с. Красне Скадовського району Херсонської області.
Рішенням № 117 від 16.09.2011 року Красненської сільської ради Скадовського району Херсонської області вирішено передати Комунальному підприємству «Красне» в оперативне управління, серед інших об`єктів комунальної власності, п`ять артезіанських свердловин №/№ 16-183, 16-185, 16-186, 16-189, 16-344, з закріпленням за відповідачем земельних ділянок під цими свердловинами в межах 30-ти метрів охоронної зони з земель запасу вказаної сільської ради. В подальшому, вказані артезіанські свердловини було передано відповідачеві за актом прийому-передачі.
На час перевірки забір води з артезіанських свердловин здійснювався відповідачем на підставі дозволу на спеціальне водокористування від 17.07.2014 року № Укр.16.65Хрс терміном дії до 01.07.2017 року, за яким метою водокористування є господарсько-питне забезпечення населення 3000 чол., ліміт забору води з підземних джерел становить 239,3 тис.м.куб.  на рік.
Згідно з даними звітності відповідача 2-ТП (водгосп) з артезіанських свердловин піднято 180,7 тис.м.куб.  за 2015 рік, 152,4 тис.м.куб.  за 2016 рік, а також за даними звітності відповідача 7-гр (підземні води) у 2015-2016 роки відповідач видобув підземні води в обсязі, в розрізі артезіанських свердловин: № 16-183 - 61,2 тис.м.куб.  у 2015 році, 67,7 тис.м.куб.  у 2016 році; №16-185 - 2,0 тис.м.куб.  у 2015 році, 6,6 тис.м.куб.  у 2016 році; № 16-186 - 0 тис.м.куб.  у 2015 році, 51,0 тис.м.куб.  у 2016 році; № 16-189 - 91,4 тис.м.куб.  у 2015 році, 27,1 тис.м.куб.  у 2016 році; № 16-344 - 26,1 тис.м.куб.  у 2015 році, 0 тис.м.куб.  у 2016 році.
Відповідно ж до записів журналів обліку піднятої води з артезіанських свердловин №16-183 в березні, липні та жовтні 2015 року, № 16-186 в серпні та вересні 2016 року, січні 2017 року, № 16-189 в травні, липні, листопаді та грудні 2015 року, № 16-344 в червні 2015 року середньодобовий об`єм перевищував 300 м.куб.  на добу, по кожній свердловині окремо. При цьому, спеціальний дозвіл на користування надрами, який передбачений ст. 23 Кодексу України про надра у відповідача відсутній (не оформлено), й тому, за актом дії відповідача, з використання підземних вод, кваліфіковано позивачем як порушення вимог ст. 16, 19, 23 Кодексу України про надра.
Зазначений акт перевірки від 21-23.06.2017 року № 02-11/168 підписаний та отриманий директором відповідача. 
26.06.2017 року за результатами перевірки відповідачеві був виданий припис від № 02-12/125, яким відповідача зобов`язано, зокрема, в строк до 26.12.2017 року отримати спеціальний дозвіл на користування надрами, з обґрунтуванням цієї вимоги положеннями ст. 16, 19, 23 Кодексу України про надра.
У відповідь на цей припис, листом від 04.07.2017 року № 153 Комунальне підприємство “Красне” Скадовської міської ради, с. Красне Скадовського району Херсонської області, зокрема, повідомило позивача про те, що виготовлення спеціального дозволу на користування надрами на даний час є неможливим через брак коштів.
Згідно з довідкою відповідача від 15.12.2017 року № 295 (за підписом директора та печаткою відповідача) за період з 01.03.2015 року по 23.06.2017 року загальний обсяг забраної підземної води з артезіанських свердловин склав 370,4 тис.м.куб., з них, в розрізі свердловин: №16-183: 42,6 тис.м.куб. у 2015 році, 67,6 тис.м.куб. у 2016 році, 31,4 тис.м.куб. у 2017 році; №16-185: 2,0 тис.м.куб. у 2015 році, 6,7 тис.м.куб. у 2016 році, 1,4 тис.м.куб. у 2017 році; № 16-186: 0,0 тис.м.куб. у 2015 році, 51,0 тис.м.куб. у 2016 році, 15,0 тис.м.куб. у 2017 році; № 16-189: 90,5 тис.м.куб. у 2015 році, 27,1 тис.м.куб. у 2016 році, 9,0 тис.м.куб. у 2017 році; № 16-344: 26,1 тис.м.куб. у 2015 році, 0,0 тис.м.куб. у 2016 році, 0,0 тис.м.куб. у 2017 році.
На підставі акту перевірки від 21-23.06.2017 року № 02-11/168, з урахуванням даних довідки відповідача від 15.12.2017 року № 295 про загальний обсяг забраної підземної води з артезіанських свердловин, Державною екологічною інспекцією у Херсонській області, м.Херсон було проведено розрахунок розміру відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення відповідачем законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів (в частині використання підземних вод), що виконаний, як-то зазначено у розрахунку, у відповідності до п. 9.1. Методики розрахунку розміру відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 року № 389 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 14.08.2009 року за №767/16783, відповідно до якого в результаті здійснення відповідачем в період з 01.03.2015 року по 23.06.2017 року спеціального водокористування без отримання спеціального дозволу на користування надрами розмір збитків становить 414 866,52 грн.
31.01.2018 року Державною екологічною інспекцією у Херсонській області, м. Херсон на адресу відповідача було направлено претензію № 09-12/8, в якою відповідачу було запропоновано в добровільному порядку відшкодувати заподіяні державі збитки в розмірі 414866,52 грн.
Доказів відшкодування вищезазначених збитків матеріали справи не містять.

Норми права, які регулюють спірні правовідносини, доводи та мотиви відхилення аргументів, викладених скаржником в апеляційній скарзі, за якими суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції.

Статтею 13 Конституції України унормовано, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. 
Відносини в галузі охорони навколишнього природного середовища України регулюються Законом України «Про охорону навколишнього природного середовища», земельним, водним, лісовим законодавством, законодавством про надра, про охорону атмосферного повітря, про охорону і використання рослинного і тваринного світу та іншим спеціальним законодавством.
Відповідно до ст. 38 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» використання природних ресурсів в Україні здійснюється в порядку загального і спеціального використання природних ресурсів. В порядку спеціального використання природних ресурсів громадянам, підприємствам, установам і організаціям надаються у володіння, користування або оренду природні ресурси на підставі спеціальних дозволів, зареєстрованих у встановленому порядку, за плату для здійснення виробничої та іншої діяльності, а у випадках, передбачених законодавством України, - на пільгових умовах.
Приписами ч. 1 ст. 149, ст. 151 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання використовують у господарській діяльності природні ресурси в порядку спеціального або загального природокористування відповідно до цього Кодексу та інших законів. Суб`єктам господарювання для здійснення господарської діяльності надаються в користування на підставі спеціальних дозволів (рішень) уповноважених державою органів земля та інші природні ресурси (в тому числі за плату або на інших умовах). Порядок надання у користування природних ресурсів громадянам і юридичним особам для здійснення господарської діяльності встановлюється земельним, водним, лісовим та іншим спеціальним законодавством.
Водні відносини в Україні регулюються Водним кодексом України, Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища" та іншими актами законодавства.
Статтею 2 Водного кодексу України визначено, що завданням водного законодавства є регулювання правових відносин з метою забезпечення збереження, науково обґрунтованого, раціонального використання вод для потреб населення і галузей економіки, відтворення водних ресурсів, охорони вод від забруднення, засмічення та вичерпання, запобігання шкідливим діям вод та ліквідації їх наслідків, поліпшення стану водних об`єктів, а також охорони прав підприємств, установ, організацій і громадян на водокористування.
Усі води (водні об`єкти) на території України становлять її водний фонд (ст. 3 Водного кодексу України).
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 3 Водного кодексу України підземні води та джерела належать до водного фонду України, а згідно зі статтями 1, 6 Кодексу України про надра вони є частиною надр.
Згідно з  ст. 1 Водного кодексу України, водокористуванням є використання вод (водних об`єктів) для задоволення потреб населення, промисловості, сільського господарства, транспорту та інших галузей господарства, включаючи право на забір води, скидання стічних вод та інші види використання вод (водних об`єктів); використання води - процес вилучення води для використання у виробництві з метою отримання продукції та для господарсько-питних потреб населення, а також без її вилучення для потреб гідроенергетики, рибництва, водного, повітряного транспорту та інших потреб.
Відповідно до положень ст. 46, 48 Водного кодексу України водокористування може бути загальним або спеціальним. Спеціальне водокористування - це збір води з водних об`єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об`єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється фізичними та юридичними особами для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських та інших державних і громадських потреб.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 49 Водного кодексу України спеціальне водокористування є платним та здійснюється на підставі дозволу на спеціальне водокористування. Дозвіл на спеціальне водокористування видається територіальними органами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства. 
Згідно з ст. 16 Кодексу України про надра користування надрами здійснюється на підставі спеціального дозволу на користування надрами.
Статтею 19 Кодексу України про надра встановлено, що надання надр у користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам здійснюється лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр.
Відповідно до ст. 21 Кодексу України про надра у користування для видобування підземних вод (крім мінеральних) надаються без надання гірничого відводу на підставі спеціальних дозволів, крім випадків, передбачених ст. 23 цього ж Кодексу.
Згідно ст. 23 Кодексу України про надра землевласники і землекористувачі в межах наданих їм земельних ділянок мають право без спеціальних дозволів та гірничого відводу видобувати корисні копалини місцевого значення і торф загальною глибиною розробки до двох метрів, а також підземні води (крім мінеральних) для всіх потреб, крім виробництва фасованої питної води, за умови, що обсяг видобування підземних вод із кожного з водозаборів не перевищує 300 м.куб. на добу.
Положеннями ч. 1-2 ст. 65 Кодексу України про надра порушення законодавства про надра тягне за собою відповідальність, зокрема, цивільно-правову, згідно з законодавством, зокрема за самовільне користування надрами.
Відповідно до ст. 67 Кодексу України про надра підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодувати збитки, завдані ними внаслідок порушень законодавства про надра, в розмірах і порядку, встановлених законодавством України.
Статтею 68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища"  визначено, що порушення законодавства України про охорону навколишнього природного середовища тягне за собою встановлену цим Законом та іншим законодавством України дисциплінарну, адміністративну, цивільну і кримінальну відповідальність. Відповідальність за порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища несуть особи, винні, зокрема, у самовільному спеціальному використанні природних ресурсів. Підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.
Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі (ч. 1  ст. 69 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища").
Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодуванням позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені ст. 1166 Цивільного кодексу України, згідно з ч. 1, 2 якої, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка (або порушення зобов`язання); шкідливий результат такої поведінки (шкода); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
Як у випадку невиконання договору, так і за зобов`язанням, що виникає внаслідок заподіяння шкоди, чинне законодавство виходить з принципу вини контрагента або особи, яка завдала шкоду (ст. 614 та 1166 Цивільного кодексу України).
Крім застосування принципу вини, при вирішенні спорів про відшкодування шкоди необхідно виходити з того, що шкода підлягає відшкодуванню за умови безпосереднього причинного зв`язку між неправомірними діями особи, яка завдала шкоду, і самою шкодою. Встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності шкоди. При цьому, доведенню підлягає те, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а шкода, яка завдана особі, - наслідком такої протиправної поведінки. А відтак, доводячи склад цивільного правопорушення у діях відповідача, відповідач мав довести, що його поведінка була неправомірною та протиправною. Протиправною поведінкою є різновид правової поведінки, що характеризується як соціальне відхилення від норми, зловживання правом та правопорушенням. Протиправною поведінка вважається тоді, коли суб`єкт права свідомо порушує норму права.
Таким чином, аналіз наведених вище норм матеріального права дає підстави для висновку, що для відшкодування шкоди необхідною є наявність всіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправної поведінки; наявності шкоди (збитки - це грошове вираження шкоди); причинного зв`язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою; вини правопорушника. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.
Так, як вбачається з матеріалів справи, за рішенням № 117 від 16.09.2011 року Красненської сільської ради Скадовського району Херсонської області за відповідачем закріплено земельні ділянки під артезіанськими свердловинами № 16-183, № 16-185, № 16-186, № 16-189, № 16-344.
При цьому на момент проведення перевірки у відповідача був наявний дозвіл на спеціальне водокористування – дозвіл від 17.07.2014 року № Укр.16.65Хрс, яким ліміт забору води з підземних джерел в обсязі, 239,3 тис.м.куб. на рік, та який як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не перевищений.
Разом з тим, актом перевірки від 21-23.06.2017 року № 02-11/168 встановлено факт видобутку відповідачем підземних вод для здійснення господарської діяльності в об`ємі, що перевищує дозволений за ст. 23 Кодексу України про надра до видобування без спеціальних дозволів обсягу використання підземних вод, а саме, не більше 300 м.куб.  на добу з одного водозабору.
Акт від 21-23.06.2017 року № 02-11/168 про результати перевірки відповідача, за яким встановлена відсутність у відповідача в 2015-2017 роках спеціального дозволу на користування надрами (в частині використання підземних вод) та стверджується про необхідність отримання відповідачем такого дозволу, підписаний керівником відповідача без будь-яких зауважень та заперечень. Докази іншого у справі відсутні.
Окрім цього, в матеріалах справи наявне листування між інспекцією та скаржником, з якого вбачається, що за результатами проведеної перевірки скаржнику було направлено припис про усунення порушень від № 02-12/125, яким відповідача зобов`язано, зокрема, в строк до 26.12.2017 року отримати спеціальний дозвіл на користування надрами, з обґрунтуванням цієї вимоги положеннями ст. 16, 19, 23 Кодексу України про надра. У відповідь на цей припис, листом від 04.07.2017 року № 153 Комунальне підприємство “Красне” Скадовської міської ради, с. Красне Скадовського району Херсонської області, зокрема, повідомило позивача про те, що виготовлення спеціального дозволу на користування надрами на даний час є неможливим через брак коштів.
Проаналізувавши вказані обставини та докази на їх підтвердження колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що в даному випадку, з огляду на поведінку скаржника, останній в повній мірі визнав як факт користування надрами без отримання спеціального дозволу, так і правомірність акту від 21-23.06.2017 року № 02-11/168 з огляду на що судова колегія зазначає, що в даному випадку факт здійснення відповідачем самовільного користування надрами знайшов своє підтвердження, поведінка відповідача є неправомірною, а його вина полягає у здійсненні використання водних ресурсів за відсутності спеціального дозволу на користування надрами, що призвело до спричинення державі шкоди (збитків). Доказів зворотнього матеріали справи не містять.
Що стосується розміру шкоди, судова колегія зазначає таке.
Порядок визначення розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів у разі самовільного використання водних ресурсів при відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води) регламентовано Методикою розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженою  наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 року № 389  та зареєстрованою в Мін`юсті України від 14.08.2009 року за № 767/16783 зі змінами та доповненнями (далі - Методика).
Згідно п. 9.1. Методики розрахунок розміру відшкодування збитків, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів за відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води), у разі перевищення встановлених у дозволі на спеціальне водокористування лімітів, здійснюється за формулою Зсам = 5 Ч W Ч Тар (грн.), де W - об`єм води, що використана самовільно без дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)), у разі перевищення встановлених у дозволі на спеціальне водокористування лімітів, м-3; Тар - розмір, аналогічний ставці рентної плати за спеціальне використання води, встановленої статтею 255 Податкового кодексу України, на дату виявлення порушення (для поверхневих, підземних, шахтних, кар`єрних та дренажних вод - грн/100 м-3, води для потреб гідроенергетики та рибництва - грн/10000 м-3, води, яка входить до складу напоїв, - грн/м-3). Для води з лиманів Тар аналогічний ставці рентної плати за спеціальне використання поверхневих вод для показника "Інші водні об`єкти", встановленої статтею 255 Податкового кодексу України, на дату виявлення порушення. 
Відповідно до п. 9.2 Методики, фактичний об`єм води, що використана самовільно без дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)), у разі перевищення встановлених у дозволі на спеціальне водокористування лімітів визначається на основі даних: первинної документації, статистичної звітності, ліміту забору та використання води, індивідуальних норм водоспоживання та водовідведення або довідки фізичної особи - підприємця або юридичної особи за підписом керівництва, завіреної печаткою (за наявності). 
Перевіривши розрахунок позивача щодо визначення розміру відшкодування збитків, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів при відсутності дозвільних документів, у відповідності до п. 9.1 Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону і раціональне використання водних ресурсів, судова колегія дійшла висновку про обґрунтованість такого розрахунку.
Крім того ані під час розгляду справи судом першої інстанції, ані під час апеляційного перегляду відповідач будь-яких доводів стосовно неправильності розрахунку збитків у розмірі 414 866,52 грн., які заявлено до стягнення з відповідача, не заявляв.
За загальними правилами судового процесу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно з ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).
Частиною 1 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Слід зазначити, що доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості.
Обов`язок доказування визначається предметом спору. За загальним правилом тягар доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини.
Враховуючи викладене, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про доведеність наявності шкоди, протиправності (незаконності) поведінки заподіювача шкоди та причинного зв`язку між такою поведінкою із заподіяною шкодою, а також розміру збитків, з огляду на що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, при цьому, доводи Комунального підприємства «Красне» Скадовської міської ради, с. Красне Скадовського району Херсонської області, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, а, відтак, апеляційна скарга Комунального підприємства «Красне» Скадовської міської ради, с. Красне Скадовського району Херсонської області не потребує задоволення, а рішення Господарського суду Херсонської області від 10.03.2021 року у справі № 923/1066/20 відповідає обставинам справи та вимогам закону, тому достатніх правових підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.
Керуючись ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Красне» Скадовської міської ради, с.Красне Скадовського району Херсонської області на рішення Господарського суду Херсонської області від 10.03.2021 року у справі № 923/1066/20 залишити без задоволення, рішення Господарського суду Херсонської області від 10.03.2021 року у справі №923/1066/20 – залишити без змін.
Постанова суду є остаточною і не підлягає оскарженню, крім випадків, передбачених у п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 08 червня 2021 року.

Головуючий суддя 	Г.І. Діброва	
Судді 	Н.М. Принцевська	
 	А.І. Ярош