ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

20 квітня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/7314/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Головко О.В. (доповідач),
                               суддів:  Ясенової Т.І., Суховарова А.В.,     
за участю секретаря судового засідання Цвєткової К.П. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі апеляційну скаргу Дніпровської митниці Держмитслужби
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2020 року (суддя Турова О.М., повний текст рішення складено 19.11.2020) в адміністративній справі
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Омега»
до Дніпровської митниці Держмитслужби
про визнання протиправними та скасування рішень, -

в с т а н о в и в :

До суду надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Омега», в якому позивач просить визнати протиправними та скасувати рішення Дніпровської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товару: № UA110130/2020/000014/1 від 31.01.2020, № UA110130/2020/000016/1 від 03.02.2020, № UA110130/2020/000021/1 від 14.02.2020, № UA110130/2020/000023/1 від 17.02.2020, № UA110130/2020/000034/1 від 06.03.2020, № UA110130/2020/000038/1 від 17.03.2020.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2020 року позов задоволено повністю.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення. 
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків. 
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджується, що між ТОВ «Омега» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «PRIMA FRUITS SINGLE MEMBER P.C. TRADE IN FRESH AGRICULTURAL PRODUCTS» (Греція) (продавець)   01 листопада 2018 року було укладено зовнішньоекономічний контракт № F/87, за умовами якого продавець продає, а покупець купує свіжі фрукти і овочі згідно з асортиментом і за цінами, визначеними в наступних Специфікаціях до цього Контракту.
Протягом січня-березня 2020 року на адресу позивача шостема партіями було поставлено товар (апельсини свіжі, мандарини свіжі, свіже ківі врожай 2020).
З метою митного оформлення товару ТОВ «Омега» до митного органу подано ЕМД: № UA110130/2020/002824 від 31.01.2020; № UA110130/2020/003046 від 03.02.2020; № UA110130/2020/004458 від 14.02.2020; № UA110130/2020/004700 від 17.02.2020; № UA110130/2020/007149 від 06.03.2020, № UA110130/2020/008192 від 16.03.2020.
Митна вартість товару визначена за основним методом – за ціною контракту.
Згідно з графою 44 ВМД для здійснення митного оформлення товару було надано: зовнішньоекономічний контракт №F/87 від 01.11.2018р. та специфікації до нього, рахунки-фактури (інвойси), пакувальні листи, міжнародні автомобільні накладні (СМR), фітосанітарні сертифікати, сертифікати походження форми EUR1, документи на підтвердження витрат на транспортування (заявки на перевезення експедитору, договір з перевізником).
За результатами перевірки документів та відомостей, доданих до вантажної митної декларації, митний орган дійшов висновку, що документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості, містять розбіжності та не містять повних відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підтягає сплаті за оцінювані товари. 
А саме, щодо МД № UA110130/2020/002824 від 31.01.2020:  у митній декларації країни відправлення від 27.01.2020 № 20GREX180200004836, фітосертифікаті від 27.01.2020 № ЕU/GR/02754/18 та сертифікаті форми EUR1 від 27.01.2020 № А0950551не зазначено сорт апельсину; згідно з умовами п. 3.1.1 контракту № F/87 від 01.11.2018 покупцем здійснюється 100% передплата, проте платіжні документи декларантом не надано. 
Щодо МД № UA110130/2020/003046 від 03.02.2020: домовленості про транспортування оцінюваної партії товару зафіксовано у заявці з експедитором № МG-01/2020 від 29.01.2020, що передувало даті формування специфікації № 107 від 31.01.2020 до контракту № F/87 від 01.11.2018, а також факту продажу товару згідно з рахунком № 583 від 31.01.2020; поставка оцінюваного товару здійснюється на умовах FCA VERIA (Греція), при цьому згідно з Інкотермс 2010 продавець на власному складі, підприємстві чи в іншому зазначеному покупцем місці передає товар перевізнику, здійснює всі витрати, пов`язані із завантаженням товару, сплачує митні платежі у країні-експортері. Відповідно до даних умов поставки до митної вартості включаються фактурна вартість товару, витрати на страхування, транспортні витрати до кордону України. Для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до частини другої  статті 53 Митного кодексу України  мають бути подані транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати, зокрема, і калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.
Щодо МД № UA110130/2020/004458 від 14.02.2020: рахунок від 08.02.2020р. №585 не містить посилання на специфікацію; сертифікат якості, пакувальний лист від 08.02.2020 та фітосанітарний сертифікат від 08.02.2020 № EU/GR/02353/18 не містять найменування сортності цитрусових; митна декларація країни відправлення від 08.02.2020 № 20GREX180200007781 містить дані щодо вартості товару 7918,30 EUR, що не відповідає вартості товару на умовах поставки СРТ (згідно положень Інкотермс 2010 вартість транспортування включена до ціни товару), зазначених у інвойсі (10918,30 EUR). Оскільки вищезазначена митна декларація країни відправлення не містить умов поставки, виникають сумніви щодо достовірності задекларованих даних.
Щодо МД № UA110130/2020/004700 від 17.02.2020: рахунок від 12.02.2020р. №586 не містить посилання на специфікацію; сертифікат якості від 12.02.2020 не містить найменування сортності цитрусових; заявка на перевезення партії товару № ТІМ-2/2020 від 10.02.2020 сформована раніше інвойсу № 586 від 12.02.2020.
Щодо МД № UA110130/2020/007149 від 06.03.2020:  специфікація № 112 від 03.03.2020, митна декларація країни відправлення від 03.03.2020, фітосертифікат від 03.03.2020 № EU/GR/04423/18 та сертифікат форми EUR1 від 03.03.2020 № А 0950712 не містять інформацію щодо сорту апельсину та мандарину; в пункті 4.2 контракту від 01.11.2018 № F/87 передбачено умови поставки DAP або FCA, проте декларантом заявлено умови поставки СРТ. 
Щодо МД № UA110130/2020/008192 від 16.03.2020: специфікація № 113 від 11.03.2020, митна декларація країни відправлення від 11.03.2020, фітосертифікат від 11.03.2020 № EU/GR/02678/18 та сертифікат форми EUR1 від 11.03.2020 № А 0950748 не містять інформацію щодо сорту апельсину та мандарину; в пункті 4.2 контракту від 01.11.2018 № F/87 передбачено умови поставки DAP або FCA, проте декларантом заявлено умови поставки СРТ.
З огляду на встановлені обставини, відповідно до ч. 3  ст. 53 Митного кодексу України декларанту по кожній декларації було запропоновано протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи: виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформацію біржових організацій про вартість товару або сировини.
Декларантом за кожним випадком до митного органу було надано відповідь про неможливість у встановлений строк подати додаткові документи.
З огляду на це відповідачем прийнято рішення, згідно з якими проведено коригування митної вартості товару, заявленого до митного оформлення, із застосуванням резервного методу визначення митної вартості: № UA110130/2020/000014/1 від 31.01.2020, № UA110130/2020/000016/1 від 03.02.2020, № UA110130/2020/000021/1 від 14.02.2020, № UA110130/2020/000023/1 від 17.02.2020, № UA110130/2020/000034/1 від 06.03.2020, № UA110130/2020/000038/1 від 17.03.2020.
Надаючи оцінку обґрунтованості висновків митного органу та правомірності оскаржуваних рішень, колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно зі статтею 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу
Статтею 52 передбачено, що у випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, митному органу, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості.
У декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене.
Відповідно до статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та (або) бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. 
У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
Положеннями статті 57 Митного кодексу України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. 
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Статтею 52 Митного кодексу України визначено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Частиною 2 статті 58 Митного кодексу України та пунктом 1.14 наказу Міністерства фінансів України «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення» № 599 від 24.05.2012, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 червня 2012 року за № 984/21296, передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та(або) відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 58 МК України митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Згідно зі статтею 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Відповідно до статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та(або) недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Частиною 6 статті 54 Митного кодексу України передбачено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та(або) недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Аналіз наведених норм права дає можливість дійти висновку, що метод визначення митної вартості товару за ціною договору є основним. На підтвердження заявленої декларантом митної вартості товару, що визначена за першим методом, митному органу необхідно надати відповідні документи. При цьому застосування кожного наступного методу у їх послідовності можливе лише у разі обґрунтованої та об`єктивної неможливості застосування попереднього методу.
Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 27.06.2019 в адміністративній справі № 803/667/17, митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом із тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Неподання декларантом інших запитуваних митницею документів під час митного оформлення, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товарів за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості. 
Матеріалами справи підтверджено, що однією з підстав для коригування заявленої митної вартості товару є відсутність інформації щодо сорту товару.
В даному випадку суд апеляційної інстанції зазначає, що за умовами Контракту найменування і кількість кожної окремої партії товару визначається на підставі Інвойсу, виставленого продавцем покупцеві на кожну окрему партію товару.
Для здійснення митного оформлення товару декларантом було подано всі документи, визначені Контрактом. При цьому кожна партія товару має відмінності в ціні, яка може формуватися, у тому числі, виходячи з сорту фруктів.
Суд першої інстанції вірно зауважив, що митним органом не надано належного обґрунтування яким чином відсутність відомостей щодо сорту поставлених фруктів впливає на числові значення складових митної вартості. 
Наказ ДФС України від 11.09.2015 № 689 відповідну вимогу також не обґрунтовує.
Також формальними, за висновком суду апеляційної інстанції, є зауваження митного органу щодо відсутності у рахунках від 08.02.2020 № 585 та від 12.02.2020 № 586 посилання на специфікації, оскільки інші документи, подані для митного оформлення товару (комерційні рахунки (інвойси) № 586 від 12.02.2020 та № 585 від 08.02.2020), містять посилання на Контракт № F/87 від 01.11.2018, що достеменно дає можливість встановити пов`язаність товару з укладеним Контрактом.
Необґрунтованими є й доводи апелянта про невідповідність умов поставки (СРТ) умовам Контракту (DAP, або FCA), адже поза увагою митного органу залишився п. 4.2 Контракту № F/87 від 01.11.2018, яким передбачено можливість зміни умов поставки у Специфікації і/або Інвойсі відповідно до «Інкотермс-2010, що і було здійснено сторонами Контракту.
Щодо неможливості встановити на підставі поданої декларації країни відправлення від 08.02.2020 № 20GRЕX180200007781 дійсної вартості товару, оскільки остання  не містить умови поставки, суд апеляційної інстанції зазначає, що складові ціни товару прямо передбачені у п. 2.1 Контракту та складаються з: вартості товарів, упаковки, тари, маркування, товаросупровідних документів, навантаження на транспортний засіб, доставка до вказаного місця призначення згідно з Інкотермс 2010, а також витрати по митному оформленню товарів в країні Продавця.
При цьому митним органом не враховано, що сторонами Контракту було визначено Інвойсами умови поставки СРТ, за якими витрати на доставку товару покладаються на продавця, декларації країни відправлення від 08.02.2020 № 20GRЕX180200007781 не могла містити ціну доставки товару, що пояснює збільшення рівня ціни у поданій до митного органу електронній митній декларації. 
Також недоведеними є доводи апелянта про не подання декларантом доказів транспортування товару, адже судом першої інстанції вірно встановлено, що для здійснення митного оформлення товару позивачем такі документи було подано відповідно до приписів  наказу  Міністерства фінансів України № 599 від 24.05.2012 та ст. 53 Митного кодексу України.
Крім того митним органом не враховано, що узгодження заявки на міжнародні перевезення вантажу до дати його фактичного перевезення не суперечить нормам міжнародного та національного законодавства, а також не впливає на обрахунок митної вартості товару.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що позивачем при здійсненні митного оформлення товару було надано всі необхідні та достатні документи, що дають можливість визначити складові митної вартості товару, та містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що досліджені в судовому засіданні первинні документи, які також були подані позивачем до митного органу, повністю підтверджують митну вартість товару, задекларовану за основним методом.
Також на вимогу суду апеляційної інстанції позивачем надано належні докази здійснення оплати за поставлений товар відповідно до умов договору.
Таким чином, митним органом не доведено, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, та не надано доказів, які б підтверджували відсутність підстав для визначення митної вартості за ціною договору. Відтак, наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідачем не доведена.
Крім того апелянтом не надано належних обґрунтувань щодо невідповідності розміру судових витрат, сплачених позивачем і присуджених судом першої інстанції на користь останнього. При цьому суд апеляційної інстанції встановив, що позивачем надані належні докази понесених витрат та їх розмір, суд першої інстанції визначив належний розмір таких витрат з урахуванням складності справи та значення спору для позивача.
Враховуючи сукупність викладених обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи та ухвалив рішення з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують,  підстави для скасування судового рішення відсутні.

                              Керуючись ст.ст. 243, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

п о с т а н о в и в :

                              Апеляційну скаргу Дніпровської митниці Держмитслужби залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2020 року в адміністративній справі № 160/7314/20 залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з 20 квітня 2021 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
Повна постанова складена 20 квітня 2021 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      О.В. Головко 

                               суддя                                                                      Т.І. Ясенова 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров