УХВАЛА

03 червня 2021 року 
Київ
справа №9901/217/21
адміністративне провадження №П/9901/217/21
Колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду:
суддя-доповідач - Гусак М.  Б., судді - Васильєва І.  А., Пасічник С.  С., Юрченко В.  П., Хохуляк В.  В., 
розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Президента України про визнання протиправним та скасування Указу Президента України від 21 травня 2021 року №   203/2021 Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 14 травня 2021 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» у частині застосування санкцій до нього,

УСТАНОВИЛА:

2 червня 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду як суду першої інстанції позов, в якому просить визнати протиправним та нечинним Указ Президента України від 21 травня 2021 року №   203/2021 Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 14 травня 2021 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» у частині пункту 634 додатку №  1, відповідно до якого до нього застосовано санкції.

Одночасно з пред`явленням позову на підставі вимог статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій просить суд вжити заходи забезпечення позову, передбачені статтею 151 КАС України, шляхом зупинення на час розгляду справи дії Указу Президента України від 21 травня 2021 року №  203/2021 в частині пункту 13 графи «Вид обмежувального заходу» пункту 634 додатку №  1 до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 14 травня 2021 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», яким до ОСОБА_1 застосовано «інші санкції, що відповідають принципам їх застосування, встановленим Законом (відмова в оформленні посвідки на тимчасове проживання, скасування посвідки на тимчасове проживання; відмова у наданні дозволу на імміграцію, скасування дозволу на імміграцію, скасування посвідки на постійне проживання; відмова в продовженні строку перебування в Україні; відмова в задоволенні заяви про прийняття до громадянства України; примусове видворення за межі України)».

Обґрунтовуючи підстави забезпечення позову зазначив, що прийняття відповідачем оскаржуваного акта унеможливлює вільне проживання разом зі своєю родиною в Україні, вільне набуття та реалізацію права власності на майно; створює загрозу видворення його за межі України. Невжиття заходів забезпечення позову призведе до неможливості виконання рішення суду у цій справі.

З приводу викладеного колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. 

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю (частина друга статті 150 КАС України).

Відповідно до частин першої, другої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку. Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що пунктом 1 частини третьої статті 151 КАС України визначено, що не допускається забезпечення позову шляхом зупинення актів Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів, органу, що здійснює дисциплінарне провадження щодо прокурорів, та встановлення для них заборони або обов`язку вчиняти певні дії.

Встановлена наведеною нормою заборона є імперативною, будь-яких виключень із встановленого нею правила чинними нормативно-правовими актами не передбачено.

Оскільки позивач просить обрати видом забезпечення позову зупинення дії оскаржуваного Указу Президента України, який відповідно до статті 106 Конституції України є актом Президента України, заява позивача задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 150, 151, 154 КАС України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі №  9901/217/21 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Великої Палати Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення та набирає законної сили після її перегляду в апеляційному порядку або після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Головуючий суддя                                                                                                                                           М.  Б. Гусак

Судді:                                                                                                                                                                                         І.  А. Васильєва

                                                                                                                                                                                                              С.  С. Пасічник

                                                                                                                                                                                                              В.  П. Юрченко

                                                                                                                                                                                                              В.  В. Хохуляк