Справа № 441/986/19                                Головуючий у 1 інстанції: Українець П.Ф. 
Провадження № 22-ц/811/3763/20                        Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я. 
Категорія:44

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

15 червня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Мельничук О.Я., 
суддів: Ванівського О.М., Крайник Н.П.,
при секретарі Матяш С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційними скаргами Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» та ОСОБА_1 на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 19 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» про стягнення страхового відшкодування та моральної (немайнової) шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 29.05.2019 звернувся в суд із позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» (далі - ТДВ СК «Кредо») про стягнення 165 000 грн. страхового відшкодування та 10 000 грн. моральної (немайнової) шкоди, мотивуючи тим, що 07.11.2016р. уклав із ТДВ СК «Кредо» договір - електронний поліс добровільного страхування від нещасних випадків № LGP7NS-16A72ZC, за умовами якого, у разі настання страхового випадку страховик зобов`язувався виплатити йому страхове відшкодування, а він зобов`язувався своєчасно сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Що відповідно до п.7 Договору, такий діє з 08.11.2016р. по 07.11.2017р., термін закінчення останнього оплаченого періоду страхування відповідає терміну закінчення договору страхування, що цей договір страхування пролонгується на такий самий строк у разі сплати наступних страхових платежів, якщо жодний з учасників договору не заявить про бажання його припинити. Він в період 20.03-05.04.2018 р. перебував на лікуванні у зв`язку із отриманою травмою, належно повідомив відповідача про настання страхового випадку, який підтверджувався випискою із медичної карти стаціонарного хворого, між тим страхова виплата в сумі 40 000 грн. – за настання страхового випадку і 125 000 грн. – внаслідок втрати працездатності йому виплачена не була. Про припинення дії договору відповідач його не повідомляв, він регулярно перераховував відповідачу страхові платежі. Що внаслідок невиплати відповідачем страхового відшкодування йому заподіяно моральну (немайнову) шкоду, яку він оцінює в сумі 10 000 грн., просив позов задовольнити.
Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 19 листопада 2020 року позов задоволено частково.
Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» в користь ОСОБА_1 25 000 грн. страхового відшкодування та 1 000 грн. витрат на правову допомогу, а всього 26 000 грн.
В задоволення решти вимог ОСОБА_1 до ТзОВ «Страхова компанія «Кредо» - відмовлено.
Стягнуто із Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» в дохід держави 768 грн. 40 коп. судових витрат.
Рішення суду в апеляційному порядку оскаржили Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» та ОСОБА_1 .

Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» вважає рішення суду незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, а висновки суду такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. Звертає увагу, що травму позивач отримав після закінчення дії договору страхування. Звертає увагу, що страховиком були повернуті платежі позивачу, які він оплачував в користь відповідача після закінчення договору страхування. Після закінчення дії договору позивач продовжував сплачувати платежі в розмірі по 100 грн. в місяць, в той час як у додатковій угоді від 10.09.2017 року така сума була визначена в розмірі 1000 грн. В апеляційній скарзі просить скасувати рішення Городоцького районного суду Львівської області від 19 листопада 2020 року повністю та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
ОСОБА_1 з рішення суду не згідний в частині відмовлених позовних вимог. Звертає увагу, що 11 квітня 2019 року йому було присвоєно 3 групу інвалідності, де причина інвалідності зазначено – «травма, захворювання». Вважає, що відповідач зобов`язаний йому виплатити 125000 грн. відшкодування за втрату працездатності. В апеляційній скарзі просить скасувати рішення Городоцького районного суду Львівської області від 19 листопада 2020 року в частині відмовлених позовних вимог та постановити нове рішення, яким стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» в його користь 125000 грн. страхового відшкодування за втрату працездатності.
Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про час та дату розгляду справи були повідомлені належним чином.
07 квітня 2021 року від Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому страхова компанія звертає увагу на умови страхування і зазначає, що умовами договору (полісу) добровільного страхування від нещасних випадків №LGP7NS-16A72ZC не передбачено підстав для виплати страхового відшкодування за непрацездатність і встановлення інвалідності. Просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Городоцького районного суду Львівської області від 19 листопада 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Розгляд справи просить проводити без їхньої участі.
03 червня 2021 року від представника позивача – ОСОБА_2 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням на лікарняному, проте колегія суддів вважає за необхідне в задоволенні клопотання відмовити про продовжити розгляд справи без участі представника позивача, оскільки участь позивача і його представника в суді апеляційної інстанції не є обов`язкової і в матеріалах справи достатньо доказів для прийняття законного та вмотивованого судового рішення за результатами розгляду апеляційних скарг.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено – повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 03 червня 2021 року, є дата складення повного судового рішення – 15 червня 2021 року.

       Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» та ОСОБА_1 до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд виходив з тих обставин, що розмір страхової виплати ОСОБА_1 за отримані ним травми підлягає до відшкодування в розмірі 25000 грн. Решта суми страхового відшкодування не підлягають виплаті, оскільки виплати у зв`язку з їх настанням не передбачені умовами страхового полісу. Також суд відмовив позивачу в стягненні з відповідача моарльної шкоди в розмірі 10000 грн. у зв`язку з недоведеністю її завдання.
З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.
Згідно ч.2 ст.8 ЗУ "Про страхування" (далі – Закон), страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.
Відповідно до ст.6 Закону, добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.
За положеннями ст.20 Закону, страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.
Відповідно до ст.25 Закону, здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на визначених умовам страхування і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.
Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Судом встановлено, що 07.11.2016 між ТДВ СК «Кредо» та ОСОБА_1 укладено договір - електронний поліс добровільного страхування від нещасних випадків № LGP7NS-16A72ZC (далі - Договір), за умовами якого, у разі настання страхового випадку страховик зобов`язувався виплатити ОСОБА_1 страхове відшкодування, а останній зобов`язувався своєчасно сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Згідно п. 7 Договору, цей договір діє 12 місяців з 08.11.2016р. по 07.11.2017р. включно (але не більш ніж оплачуваний період). При цьому договір набуває чинності з 00 годин 00 хвилин дня, наступного за днем сплати страхового платежу на поточний рахунок Страховика. Термін закінчення останнього оплаченого періоду страхування відповідає терміну закінчення Договору страхування. Цей договір пролонгується на такий самий строк у разі сплати наступних страхових платежів, якщо жодний з учасників договору не заявить про бажання його припинити.
За умовами вищеозначеного Договору позивач сплачував страхові платежі в розмірі 100 грн., а відповідач в свою чергу виплачував йому страхові відшкодування за наслідками настання страхових випадків у червні та липні 2017р.
Із пояснень позивача даних в суді першої інстанції та виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 3704 від 05.04.2018р. (т.1 а.с.12) убачається, що 01.03.2018р. ОСОБА_1 у зоні дії АТО, під час обстрілу, впав та отримав травму у виді неконсолідованого подвійного перелому нижньої щелепи в ділянці тіла та гілки справа зі зміщенням відламків, проходив лікування у 65 ВМГ, ВМКЦПР, ВМКЦЗР, 28.03.2018р. прооперований та 05.04.2018р. виписаний з покращенням для реалізації рішень ВЛК.
ОСОБА_3 07.03.2018р. звернувся до ТДВ СК «Кредо» для здійснення страхового відшкодування за наслідками настання страхового випадку в зоні дії АТО 01.03.2018р. (т. 1 а.с. 158).
Як убачається із пояснень позивача та матеріалів справи, страхова виплата ТДВ СК «Кредо» по вищезазначеному страховому випадку йому проведена не була з покликанням про припинення договору страхування № LGP7NS-16A72ZC від 07.11.2016р.
ОСОБА_1 просить стягнути із ТДВ СК «Кредо» 165 000 грн., з яких: 40 000 грн. – за настання страхового випадку та 125 000 грн. – у зв`язку із втратою працездатності.
Пунктом 6.1. Договору визначено, що страховими випадками згідно договору і Правил страхування є наступні події, які сталися внаслідок нещасного випадку, що мав місце під час дії договору страхування, та підтверджені документами, виданими компетентними органами у встановленому законодавством порядку (медичними закладами, судом тощо).
Страховий випадок згідно п. 6.1.2. Договору містить дві складових його настання: нещасний випадок та зазначення ушкодження здоров`я в Додатку № 1 до Правил страхування.
Повний перелік пошкоджень та розмір суми виплати зазначено в Таблиці № 1 Додатку № 1 до Особливих умов добровільного страхування від нещасних випадків клієнтів фінансових установ правил страхування.
Як убачається з копії виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 3704 від 05.04.2018р. (т.1 а.с.12), через падіння дід час обстрілу у зоні дії АТО 01.03.2018р. ОСОБА_1 був травмований, мав неконсолідований подвійний перелом нижньої щелепи в ділянці тіла та гілки справа зі зміщенням відламків.
У п. 37а) Таблиці №1 передбачено виплату страхового відшкодування у відсотковому співвідношенні від страхової суми за “Перелом верхньої щелепи, величної кістки або нижньої щелепи, вивих щелепи” у розмірі 5% від страхової суми (250 000 х 5=12 500), за перелом однієї кістки, вивих щелепи та в ст.37 Примітки 3: якщо у зв`язку з травмою щелеп, проводилось оперативне втручання то додатково виплачується 5% від страхової суми, одноразово (250 000 х 5=12 500).
Таким чином, висновок суду щодо розмір страхової виплати ОСОБА_1 в сумі 25000 грн. правильним (250 000х5% + 250 000х5%).

Виплата страхового відшкодування за встановлення інвалідності та втрату працездатності не передбачена умовами вищеозначеного Договору, в зв`язку з чим відсутні підстав до стягнення із відповідача в користь ОСОБА_1 125 000 грн. за втрату працездатності. 
Що ж до покликання відповідача про відсутність підстав до виплати страхового відшкодування ОСОБА_1 через припинення строку дії Договору, суд першої інстанції правильно встановив зазначив, що судом не здобуто, а відповідачем не представлено належних та допустимих доказів, які б свідчили, що позивачу скеровувалось повідомлення (додаткова угода) про зміни до умов договору страхування від нещасних випадків № LGP7NS-16A72ZC від 07.11.2016р., що така ним отримана і він ознайомлений із її змістом та умовами.
ОСОБА_1 заперечує отримання ним, або ж іншими особами для нього, в період серпень 2017р. – березень 2018р. повідомлення від ТДВ СК «Кредо» із додатковою угодою про зміни до умов договору страхування від нещасних випадків № LGP7NS-16A72ZC від 07.11.2016р.
Долучена до матеріалів справи фотокопія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового перекладу не свідчить про отримання ОСОБА_1 повідомлення від ТДВ СК «Кредо» із додатковою угодою про зміни до умов договору страхування від нещасних випадків № LGP7NS-16A72ZC від 07.11.2016р.
Із виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 за період квітень 2017-квітень 2018р.р. (т. 1 а.с. 24-46) убачається, що на виконання умов Договору він щомісячно вносив страхові платежі у сумі 100 грн.
Обставин які б свідчили, що після серпня 2017р. сума страхового платежу ТДВ СК «Кредо» поверталась ОСОБА_1 через припинення Договору, судом першої інстанції не встановлено через відсутність доказів.
Долучені ж відповідачем нові докази в суді апеляційної інстанції до уваги не беруться, оскільки такі не були предметом розгляду в суді першої інстанції, а доводи зазначені в апеляційній скарзі в обгрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції колегія суддів не знаходить поважними, оскільки перешкод долучити їх раніше у відповідача не існувало.
Під час розгляду справи, ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції судами не встановлено обставин, які б свідчили, що через невиплату відповідачем страхового відшкодування ОСОБА_1 мав моральні страждання, було порушено його звичний життєвий уклад і розмірений спосіб життя, що негативно відобразилось на його житті чи здоров`ї.
Позивачем не доведено й тих обставин, що через неправомірні дії відповідача він нервував і переживав, мав сильні головні болі та погіршення стану здоров`я, тому неодноразово перебував на лікуванні, і що такі знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку із діями відповідача та не пов`язані із отриманими ним травмами, в зв`язку з чим суд першої інстанції прийшов до вмотивованого висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 10000 грн. моральної (немайнової) шкоди.

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційних скарг Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» та ОСОБА_1 жодним чином правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення Городоцького районного суду Львівської області від 19 листопада 2020 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» та ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 19 листопада 2020 року - залишити без змін. 

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 15 червня 2021 року.

               Головуючий:                                        О.Я. Мельничук

               Судді:                                                        О.М. Ванівський

                                                                       Н.П. Крайник