У Х В А Л А
 
13 квітня 2021 року
м. Київ
Справа № 739/1313/17
Провадження № 13-45зво21
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді–доповідача ОСОБА_1 ,
суддів: ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,  ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 ,
розглянула заяву про самовідвід суддів Великої Палати Верховного Суду суддів ОСОБА_3 й ОСОБА_5 у провадженні  за заявою ОСОБА_22 про перегляд за виключними обставинами на підставі п. 2 ч. 3 ст. 459 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) ухвали Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 18 серпня 2017 року, ухвали Апеляційного суду Чернігівської області  від 27 листопада 2017 року і
встановила:
Як убачається з матеріалів провадження за заявою, вироком Апеляційного суду Харківської області від 16 серпня 2011 року ОСОБА_22 було засуджено за п. 4,12 ч. 2 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі – КК) до покарання у виді довічного позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК, за  сукупністю вироків призначено остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі.
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 17 квітня 2012 року вирок залишив без зміни.
Ухвалою Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 18 серпня 2017 року, залишеною 18 серпня 2017 рокубез змін Апеляційним судом Чернігівської області, відмовлено у задоволенні клопотання засудженого про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну його невідбутої частини більш м`яким.
11 березня 2021 року Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) ухвалив остаточне рішення в справі «Дембо та інші проти України» (заява № 2778/18 та 46 інших, у тому числі ОСОБА_22 ),  у якому констатував порушення ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі – Конвенція) стосовно довічного ув`язнення без перспективи звільнення. ЄСПЛ також постановив, що  факт визнання існування порушення становить достатню справедливу сатисфакцію.
Посилаючись на вказане рішення ЄСПЛ, засуджений ОСОБА_22 , звернувся до Великої Палати Верховного Суду (далі – Велика Палата) із заявою про перегляд  зазначених   ухвал  суду першої та апеляційної інстанцій відповідно за виключними обставинами. На думку заявника, констатоване порушення Конвенції доводить незаконність цих судових рішень, адже національними судами не було додержано права засудженого на  визначення дати, починаючи  з якої можливо переглянути покарання у виді  довічного позбавлення волі, з огляду на відсутність реалістичної перспективи звільнення.  ОСОБА_22 вважав, що для відновлення його порушеного права необхідно скасувати оспорювані ухвали й водночас постановити нову ухвалу, якою обрати йому вид покарання не пов`язаний з довічним позбавленням волі.
13 квітня 2021 року судді Великої Палати Верховного Суду ОСОБА_3 та  ОСОБА_5 заявили самовідвід від участі у розгляді заяви ОСОБА_22  мотивувавши її тим, що вони  брали участь  у касаційному перегляді  вироку   щодо заявника.
Зокрема, у постанові Київського міського суду від 21 серпня 2000 року суддею вже висловлено думку про те, яке покарання має відбувати засуджений, з чим останній не погоджується.
Згідно  з частинами  3, 4  ст. 55 Кримінально-процесуального кодексу (далі – КПК 1960 року) суддя, який брав участь у розгляді справи,  зокрема, в касаційному порядку, не  може  брати участь  у перегляді  справи  Верховним Судом .
Розглянувши заяву судді ОСОБА_3 та ОСОБА_23 про самовідвід, з метою недопущення повторної участі судді у розгляді справи, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що заява про самовідвід відповідно до вимог ст. 57 КПК 1960 року є мотивованою та підлягає задоволенню.
Ураховуючи викладене та керуючись статтями 55, 57 КПК 1960 року, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
Заяву про самовідвід суддів Великої Палати Верховного Суду суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_24 задовольнити.
Відвести суддів ОСОБА_3 та  ОСОБА_25 від участі у розгляді заяви засудженого ОСОБА_22  про перегляд судових рішеньза виключними обставинами.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.
 
Суддя-доповідач                                                                                        ОСОБА_1 
Судді:	ОСОБА_2  ОСОБА_3  ОСОБА_4  ОСОБА_5  ОСОБА_6  ОСОБА_7  ОСОБА_8  ОСОБА_9  ОСОБА_10  ОСОБА_11 	ОСОБА_12  ОСОБА_13  ОСОБА_14  ОСОБА_15  ОСОБА_16  ОСОБА_17  ОСОБА_18  ОСОБА_19  ОСОБА_20  ОСОБА_21