Постанова                                                  
Іменем України
26 травня 2021 року
м. Київ
справа № 522/2267/17
провадження № 61-15741св20
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),
суддів: Бурлакова С. Ю., Жданової В. С., Зайцева А. Ю., Коротуна В. М.,
учасники справи:
позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,
відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,
треті особи: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Божемовська Наталя Володимирівна, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Данилюком Андрієм Борисовичем, на рішення Приморського  районного суду м. Одеси від 13 грудня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 22 вересня 2020 року; та касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Довбишем Дмитром Олександровичем, на постанову Одеського апеляційного суду від  22 вересня 2020 року,
ВСТАНОВИВ:
1.Описова частина
Короткий зміст заяви
У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до  ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, в якому просила визнати за нею право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке складається з: квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 75,5 кв.м., житловою площею 52,1 кв.м; 7/20 частин квартири АДРЕСА_2 .
Позов мотивовано тим, що вона є двоюрідною сестрою померлої                 ОСОБА_5 , їх батьки є рідними братами від однієї матері ОСОБА_6 , а відтак вона має право на спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , за правом представлення після свого батька ОСОБА_7 , який є рідним дядьком померлої ОСОБА_5 . Зазначила, що іншим спадкоємцем на спадщину після смерті ОСОБА_5 є ОСОБА_2 , який вважає себе її цивільним чоловіком.
У лютому 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_8 , в якому просив з урахуванням уточнених позовних вимог, встановити факт, що має юридичне значення, а саме його проживання з ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 22 березня 2009 року до дня смерті останньої; визнати за ним право власності на спадкове майно, яке складається з: трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , трикімнатної квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 .
Зустрічним позов обгрунтовано тим, що з березня 2009 року він почав проживати однією сім`єю з ОСОБА_5 як одна сім`я до її смерті. Звернувшись до приватного нотаріуса Божемовської Н. В. з метою отримання свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 він отримав відмову, так як не надав необхідних документів для підтвердження родинних відносин з ОСОБА_9 .
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Зустрічний позов                 ОСОБА_2 задоволено частково. Встановлено факт, що має юридичне значення, а саме проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_5 однією сім`єю  без реєстрації шлюбу у період з 22 березня 2009 року до дня смерті               ОСОБА_5 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно, яке складається з трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , 7/20 частин трикімнатної квартири АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 ,                    ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . В іншій частині позову відмовлено. 
Рішення суду першої інстанції щодо відмови в позові ОСОБА_1 мотивовано тим, що вона не надала належних та допустимих доказів на підтвердження родинних відносин з померлою ОСОБА_5 . Зустрічний позов мотивовано тим, що суд вважав доведеним, що в період з 22 березня 2009 року до дня смерті ОСОБА_5 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , вони перебували у фактичних шлюбних відносинах.
Короткий зміст постанови апеляційного суду
Постановою Одеського апеляційного суду від 22 вересня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2019 року в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 скасовано та в цій частині прийнято нову постанову про відмову в позові. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Апеляційний суд, погоджуючись з висновком суду першої інстанції про  відмову в задоволенні первісного позову, зазначив про те, що                 ОСОБА_1 не надала належних та допустимих доказів її споріднення з померлою ОСОБА_5 . Скасовуючи рішення суду першої інстанції  в частині задоволення зустрічного позову та відмовляючи в задоволенні цих позовних вимог, апеляційний суд виходив із того, що ОСОБА_2 не  доведено належним чином те, що він проживав однією сім`єю із спадкодавцем, був пов`язаний з нею спільним побутом та мав взаємні  права і обов`язки, тому не довівши вказаного факту, ОСОБА_2 не може вважатися спадкоємцем за законом четвертої черги після померлої  ОСОБА_5 . 
Узагальнені доводи вимог касаційних скарг
У жовтні 2020 року на адресу Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від                    13 грудня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від                           22 вересня 2020 року, у якій просить скасувати зазначені судові рішення в частині відмови в задоволенні її позовних вимог та в цій частині направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі                        № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від                    04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17, від 10 вересня 2019 року у справі № 916/2403/18, від 25 червня 2020 року у справі № 924/233/18, постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Також заявник вказує на порушення судами норм процесуального права, що унеможливлює встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме суд не дослідив зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
У листопаді 2020 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Одеського апеляційного суду від 22 вересня  2020 року, у якій просить скасувати зазначену постанову та направити  справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Підставою касаційного оскарження постанови апеляційного суду заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в ухвалі Верховного Суду від 13 травня                 2020 року у справі № 922/1648/19, у справі № 904/3368/18, постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 вересня 2019 року в справі                            № 9901/120/19, постановах Верховного Суду від 17 квітня  2019 року в справі № 761/38248/17, від 16 січня 2019 року в справі 3 343/1821/16-ц, від 20 лютого 2019 року в справі № 664/4284/17, від 08 травня 2020 року в справі № 643/3240/17, від 12 червня 2019 року в справі № 369/230/17, від  24 червня 2020 року в справі № 645/1601/16-ц, від 08 травня 2020 року в справі № 643/3240/17, від 28 жовтня 2019 року в справі № 619/756/16-ц, від 24 квітня 2020 року в справі № 554/2491/17, від 17 квітня 2019 року в справі № 308/12730/15-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Також заявник вказує на порушення судами норм процесуального права, що унеможливлює встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме суд не дослідив зібрані у справі докази; суд розглянув справу за відсутності учасника справи (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
Узагальнені доводи відзиву на касаційну скаргу
У грудні 2020 року на адресу Верховного Суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_2 , у якому зазначає, що оскаржувана зазначена касаційна скарга є необгрунтованою та такою, що не може бути задоволена.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду                                  від 09 листопада 2020 року відкрито касаційне провадження в указаній справі за касаційною скаргою ОСОБА_10 і витребувано цивільну справу № 522/2267/17 з Приморського районного  суду м. Одеси.
Ухвалою Верховного Суду від 20 листопада 2020 року відкрито касаційне провадження в указаній справі за касаційною скаргою ОСОБА_2 .
Зазначена справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду 
від 18 травня 2021 року вказану справу призначено до судового розгляду. 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , після смерті якої відкрилась спадщина за законом на 7/20 частин квартири АДРЕСА_2 та трикімнатну квартиру АДРЕСА_3 .
19 жовтня 2016 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Божемовською Н. В. заведено спадкову справу                   № 10/2016 у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , та встановлено, що померла на випадок своєї смерті заповіту не залишила.
Із копії матеріалів спадкової справи вбачається надходження трьох заяв про прийняття спадщини: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 .
Приватним нотаріусом Божемовською Н. В. відмовлено ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки заявники не надали необхідних документів для підтвердження родинних відносин з померлою та правовстановлюючі документи на нерухоме майно.
2.Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року       № 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Касаційні скарги підлягають  частковому задоволенню з огляду на таке.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Загальні положення про спадкування визначені главою 84 ЦК України.
Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
Згідно статті 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від ї прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Відповідно до частини першої статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.
У справах про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем у разі наявності спору, належними відповідачами є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.
ОСОБА_1 просила  визнати за нею право власності на спадкове майно, оскільки вона є двоюрідною сестрою померлої ОСОБА_5 , їх батьки є рідними братами від однієї матері ОСОБА_6 , а відтак вона має право на спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , за правом представлення після свого батька ОСОБА_7 , який є рідним дядьком померлої ОСОБА_5 ;  ОСОБА_2 просив визнати за ним право власності на спадкове майно, як за спадкоємцем четвертої черги, оскільки проживав із спадкодавцем однією сім`єю без реєстрації шлюбу
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Убачається, що після смерті ОСОБА_5 до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка була подана із пропуском строку для прийняття спадщини, звернувся також син померлої - ОСОБА_4 , який не залучений до участі у розгляді цієї справи як відповідач. За умови, що спадкоємець першої черги не прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5 у цих правовідносинах відповідачем має бути відповідний орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, який також в якості відповідача до участі у справі не залучений.
З огляду на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 пред`явили позови до неналежних відповідачів, висновки суду першої інстанції, з яким частково погодився й суд апеляційної інстанції, про недоведеність позовних вимог, є помилковими.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі                № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».
Враховуючи те, що позови у цій справі пред`явлені до неналежних відповідачів, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій необхідно змінити в частині відмови в задоволенні первісного та зустрічного позовів.
Позивач за первісним та зустрічним позовом не позбавлені права на звернення до суду першої інстанції з відповідними позовними вимогами до належного відповідача.
За таких обставин судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають зміні з викладенням їх мотивувальної частини у редакції цієї постанови.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційних скарг дають підстави для висновку, що оскаржені судові рішення частково постановлені без додержання норм матеріального права.   
У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає за необхідне частково задовольнити касаційні скарги, оскаржені судові рішення змінити, виклавши їх мотивувальну частину в редакції цієї постанови. 
Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2019 року в частині, що не скасована апеляційним судом та постанову Одеського апеляційного суду від 22 вересня 2020 року змінити, виклавши їх мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий	М. Є. Червинська	
Судді:	С. Ю. Бурлаков	
 	В. С. Жданова	
 	А. Ю. Зайцев	
 	В. М. Коротун