ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
«06» квітня 2021 року
м. Харків
справа № 641/3359/20
провадження № 22ц/818/1901/21
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -         Бурлака І.В. (суддя-доповідач),
суддів -         Хорошевського О.М., Яцини В.Б.
за участю секретаря – Дмитренко А.Ю.
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 , представник позивача – ОСОБА_2 ,
відповідач – фізична особа-підприємець ОСОБА_3 , представник відповідача – ОСОБА_4 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12 листопада 2020 року в складі судді Чайка І.В.
в с т а н о в и в:
У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про розірвання договору надання послуг та стягнення суми.

Позовна заява мотивована тим, що 05 серпня 2019 року між ним та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 укладений договір про надання послуг № 05/08/2019, предметом якого є розробка UX прототипів та технічного завдання. 

Вказав, що умовами договору передбачений гарантійний платіж – авансовий платіж з забезпечення зобов`язань замовника з оплати виконавцю якісно наданих послуг, що сплачується виконавцю у сумі та у строк, визначені договором, і наприкінці терміну надання послуг за договором вираховується з останнього платежу за якісно надані послуги виконавцем за цим договором. Сторони домовилися, що гарантійний платіж становить 63 400,00 грн без ПДВ та сплачується замовником протягом двох банківських днів з дня отримання рахунку. 
Зазначив, що умовами договору передбачено, що він діє до 12 грудня 2019 року, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Факт виконання послуг виконавцем та прийняття їх замовником підтверджується актами прийому-передачі наданих послуг, в яких зазначається обсяг та вартість наданих послуг. Датою фактичного надання послуги є дата підписання двома сторонами акту приймання-передачі наданих послуг.

Вказав, що відповідачем був виставлений рахунок на оплату № 35 від 06 серпня 2019 року на суму 63 400,00 грн за розробку технічного завдання та прототипів веб-сайтів.

Зазначив, що 14 серпня 2019 року ним здійснений платіж у сумі 63 400,00 грн на розрахунковий рахунок відповідача. 

Однак, в подальшому ані станом на 12 грудня 2019 року, ані після цього фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 зобов`язання за договором не виконані, послуги не надані, предмет договору йому не переданий. 

Вказав, що 16 січня 2020 року ним на адресу відповідача направлена письмова вимога від 15 січня 2020 року щодо виконання зобов`язань за договором або повернення коштів, яка виконана не була. Будь-якої відповіді йому не надано, договір про надання послуг не виконано, кошти не повернуто.

Зазначив, що відповідач як виконавець істотно порушив договір про надання послуг, свої зобов`язання не виконав, та вказане порушення договору призвело до завдання йому шкоди, і він був значною мірою позбавлений того, на що розраховував при укладенні цього договору.

Просив розірвати договір про надання послуг № 05/08/2019 від 05 серпня 2019 року, укладений між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 як виконавцем та ним як замовником; стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на його користь 63 400,00 грн та судові витрати в сумі 840,80 грн.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12 листопада 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 – залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду – скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги, вирішити питання щодо судових витрат. 

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд, ухвалюючи судове рішення, неповно з`ясував обставини справи, не звернув увагу на те, що у матеріалах справи відсутні докази укладення додатку до договору та розробки регламенту взаємодії сторін та передачі його на затвердження замовнику, тобто відповідач не виконав свої обов`язки в цій частині. Нездійснення відповідачем протягом всього строку дії договору обов`язку розробити та подати на затвердження регламенту взаємодії сторін свідчить про відсутність у нього наміру надавати послуги відповідно до умов договору. У матеріалах справи наявний проект договору від 18 вересня 2019 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 , за яким ОСОБА_3 передав ОСОБА_5 весь обсяг прав та обов`язків, які виникли у нього за договором з ним, а також проект акту наданих послуг №4 від 18 листопада 2019 року, відповідно до якого ОСОБА_5 нібито надав йому замість відповідача послуги за договором від 05 серпня 2019 року. Зазначені обставини свідчать про спробу відповідача без згоди його як кредитора покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу. Суд не з`ясував справжню правову природу укладеного договору, не застосував до спірних правовідносин норми, що регулюють договір підряду. Сторони визначили акт приймання-передачі наданих послуг як суттєвий елемент встановлених між ними правовідносин, який є належним доказом факту реального надання послуг, однак такий акт він як замовник не отримував та не підписував. В описі вкладення до цінного листа, згідно якого йому надіслано два примірники акту наданих послуг разом із супровідним листом та FLASH-накопичувач, відправником зазначено не відповідача, а ОСОБА_5 , та підпис відправника у поштовій накладній відсутній. У відзиві зазначено, що відповідачем надіслано йому акт за номером РП000000055 від 18 листопада 2019 року, тоді як до матеріалів справи долучено копію акту з іншим номером – 55. В акті, наданому відповідачем, не зазначено кількість відпрацьованих годин. Акт складено на підставі рахунку на оплату № 35 від 06 серпня 2019 року, тобто на перерахування гарантійного платежу, а не плати за надані послуги. Доказів того, що сторони домовлялись, що результат наданих послуг буде передано на FLASH-накопичувачі, не надано. Зміст послуг, вказаних в акті, не відповідає змісту послуг у договорі. Під час розгляду справи суд не досліджував FLASH-накопичувач, який нібито надсилався йому на виконання договору, не перевіряв наявність на ньому інформації щодо предмету спору, не долучав його як доказ. Надані відповідачем як докази документи не засвідчені належним чином. Відповідачем не спростовано факт істотного порушення умов договору, що свідчить про наявність підстав для його розірвання. Вказав, що кошти у розмірі 63 400,00 грн, сплачені ним за договором, є авансом, який підлягає поверненню у зв`язку з невиконанням зобов`язання.

03 березня 2021 року до суду апеляційної інстанції від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він вважав, що судове рішення є законним, а апеляційна скарга – необгрунтованою. Зазначив, що відповідачем послуги позивачу надані в повному обсязі. Передання позивачу розробленого прототипу сайту та технічного завдання здійснено шляхом відправлення 13 грудня 2019 року засобами поштового зв`язку FLASH – накопичувача, що містив відповідні результати наданих послуг в електронному вигляді разом з актом наданих послуг № РП000000055. Відповідачем 13 грудня 2019 року на поштову адресу позивача з супровідним листом № б/н від 13 грудня 2019 року був направлений акт наданих послуг № РП000000055 від 18 листопада 2019 року на суму 63 400,00 грн. Факт направлення акту підтверджується Декларацією Укрпошти № 6100142788760 та описом вкладення поштового відправлення. Жодних зауважень щодо складу та якості наданих послуг на адресу відповідача у встановлений договором строк від позивача не надходило. Більш того, зазначене поштове відправлення не отримано позивачем, що підтверджується роздруківкою з офіційного сайту Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» про рух поштового відправлення. Також, звернув увагу на те, що відповідач, отримавши від позивача вимогу № б/н від 15 січня 2020 року, відповів на неї листом № б/н від 29 січня 2020 року, який був направлений на адресу позивача 05 лютого 2020 року. Факт направлення акту підтверджується Декларацією Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» № 6100143133989 та описом вкладення поштового відправлення. Зазначене поштове відправлення також не було отримане позивачем, що підтверджується роздруківкою з офіційного сайту Публічного акціонерного товариства «Укрпошта» про рух поштового відправлення. Вказав, що прийняття наданих послуг позивач повинен здійснити на підставі акту відповідно до пункту 4.1 Договору. Оскільки договір є договором підряду, вважав, що відповідачем належним чином виконано умови договору. Він направив на адресу позивача акт виконаних робіт, від отримання якого позивач безпідставно ухилився. Відповідачем не заявлено вимогу про визнання акту недійсним, як того вимагають приписи Цивільного кодексу України, а тому позивачем не доведено факту невиконання відповідачем обумовлених договором обов`язків з надання послуг, що цілком правомірно встановив суд першої інстанції під час слухання справи, вивчення доказів, які містяться в матеріалах справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, рішення суду – залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не доведена вина відповідача у невиконанні або неналежному виконанні умов договору, оскільки він сам ухилився від прийняття такого виконання.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 05 серпня 2019 року між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 укладено договір про надання послуг № 05/08/2019 (а. с. 9-14).

Пунктом 2.1 вказаного договору передбачено, що з метою розробки UX прототипів та технічного завдання замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання з надання послуг в терміни, а замовник зобов`язується прийняти і оплатити Виконавцю належним чином надані Послуги. 

Пунктом 1.4 договору передбачено, що послуги з розробки (послуги) – комплекс заходів, спрямованих на створення програмного забезпечення.

Програмне забезпечення – організована сукупність взаємопов`язаних і взаємодіючих програм (інструментальних, прикладних, системних), будь-яка послідовність інструкцій, що використовується для функціонування системи обробки інформації (пункт 1.2 договору).

Пунктом 1.6 договору визначено, що приймання послуг – послідовність дій та заходів, проведених виконавцем за участю замовника відповідно до розробленого виконавцем та затвердженого замовником регламенту взаємодії сторін (додаток №1 до договору).

Пунктом 3.2. договору визначено, що вартість 1 години послуг виконавця становить 634,00 грн без ПДВ.

У пункті 3.8 договору сторони домовились щодо гарантійного платежу, який складає 63 400,00 грн без ПДВ та сплачується замовником протягом 2 банківських днів з дня отримання рахунку від виконавця.

Гарантійний платіж розрахований, виходячи з суми 100 годин послуг виконавця.

Якщо після закінчення строку дії цього договору або в разі його дострокового припинення сума неоплачених фактично наданих послуг виконавцем замовнику, засвідчених актом приймання-передачі послуг, підписаним обома сторонами менша, ніж передбачений за договором гарантійний платіж, то це перевищення розглядається як сума, що підлягає поверненню виконавцем на поточний рахунок замовника протягом 3 банківських днів з дня виникнення таких зобов`язань. 

Пунктом 1.8 договору передбачено, що гарантійний платіж – це авансовий платіж з забезпечення виконання зобов`язань замовника з оплати виконавцю якісно наданих послуг за договором, що сплачується виконавцю у сумі та в строк, визначені в пункті 3.8.1 цього договору і наприкінці терміну надання послуг за договором вираховується з останнього платежу за якісно надані послуги виконавцем за цим договором.

Факт надання послуг виконавцем та їх прийняття замовником підтверджується актами приймання-передачі наданих послуг, у яких зазначається обсяг та вартість наданих послуг (пункт 4.1. договору). 

Датою фактичного надання послуги є дата підписання двома сторонами акта приймання-передачі наданих послуг (пункт 4.4 договору).

Пунктом 11.1 договору передбачено, що він набуває чинності з дати його підписання та діє до 12 грудня 2019 року, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.

Пунктом 12.1 договору передбачено, що договір може бути припинений у наступних випадках: за закінченням терміну дії, вказаного у пункті 11.1 договору; достроково, за згодою сторін, з офіційним повідомленням стороною-ініціатором розірвання за 30 календарних днів до запланованої дати розірвання, за умови виконання пункту 13.3 договору; в разі не виконання виконавцем зобов`язань пунктів 4.2.1 та 4.2.2 цього договору виконавець залишає за собою право вимагати заміни фахівців для надання якісних послуг та/або розірвати цей договір в односторонньому порядку; в разі не виконання виконавцем зобов`язань пункту 4.2.3 цього договору замовник має право розірвати договір в односторонньому порядку; замовник має право в односторонньому порядку розірвати договір, попередивши про свій намір виконавця за 30 календарних днів до передбачуваної дати розірвання; при визнанні договору недійсним за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законодавством України.

На підставі рахунку на оплату № 35 від 06 серпня 2019 року, наданого фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 , ОСОБА_1 сплачено йому 63 400,00 грн, що підтверджується копією квитанції Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват банк» № 0.0.1435814469.1 від 14 серпня 2019 року (а. с. 15, 16). 

З наданої позивачем копії договору № 18/09/2019 від 18 вересня 2019 року вбачається, що фізична особа-підприємець ОСОБА_3 як первісний виконавець передає новому виконавцю фізичній особі-підприємцю ОСОБА_5 весь обсяг власних прав та обов`язків, які виникли у первісного виконавця відповідно до договору № 05/08/2019 від 05 серпня 2019 року, укладеного між первісним виконавцем і замовником. Зазначений договір тристоронній, підписаний фізичними особами-підприємцями ОСОБА_3 та ОСОБА_5 . Підпис ОСОБА_1 у договорі відсутній. Акт надання послуг №4 від 18 листопада 2019 року, за яким фізична особа-підприємець ОСОБА_5 надав ОСОБА_1 послуги з розробки прототипу веб-сайту на суму 23 125,00 грн, замовником ОСОБА_1 також не підписано (а. с. 150-151, 152).

На підтвердження виконання договору з ОСОБА_1 фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 надано копію роздруківки прототипу веб-сайту, копію роздруківки технічного завдання (а. с. 37-72, 73-103).

13 грудня 2019 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 на адресу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), яка зазначена також у договорі, направлено два примірники акту надання послуг № 55 від 18 листопада 2019 року, з якого вбачається, що виконавець виконав та передав, а замовник прийняв у повному обсязі роботи з розробки технічного завдання та прототипів веб-сайту за ціною 63 400,00 грн. У листі висловлено прохання до ОСОБА_1 в строк 5 календарних днів з дати отримання вищезазначених актів підписати їх та повернути другий екземпляр або надати мотивовану відмову від підписання актів (а. с. 104, 105).

Як вбачається з накладної № 6100142788760 від 13 грудня 2019 року та опису відправлення Акціонерного товариства «Укрпошта» на адресу ОСОБА_1 відправлено: акт надання послуг № 55 від 18 листопада 2019 року (2 предмети), лист б/н від 13 грудня 2019 року (1 предмет), FLASH - накопичувач (1 предмет). Відправником вказано ОСОБА_5 (а. с. 106).

Зазначене поштове відправлення ОСОБА_1 не отримано та повернуто відправнику, що підтверджується даними Акціонерного товариства «Укрпошта» (а. с. 107-108).

16 січня 2020 року ОСОБА_1 на адресу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 направлено вимогу від 15 січня 2020 року, в якій він просив не пізніше семиденного строку від пред`явлення вимоги повністю виконати всі зобов`язання за договором про надання послуг № 05/08/2019 від 05 серпня 2019 року або повернути йому кошти у загальній сумі 63 400,00 грн, після чого вважати договір розірваним (а. с. 17-21, 22).

Зазначена вимога вручена особисто ОСОБА_3 22 січня 2020 року, що підтверджується даними Акціонерного товариства «Укрпошта» щодо відправлення № 0215606094805 (а. с. 23).

29 січня 2020 року фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 складено відповідь ОСОБА_1 на вимогу б/н від 15 січня 2020 року, в якій зазначено, що 13 грудня 2019 року на його поштову адресу був направлений акт наданих послуг № РП00000055 від 18 листопада 2019 року на загальну суму 63 400,00 грн. Жодних зауважень щодо складу та якості наданих послуг у встановлений договором строк не надходило. Таким чином, послуги вважаються такими, що надані належним чином та в повному обсязі. Відсутні підстави для задоволення вимоги (а. с. 109).

Зазначена відповідь направлена на адресу ОСОБА_1 05 лютого 2020 року, що підтверджується накладною № 6100143133989 Акціонерного товариства «Укрпошта» та описом вкладення до цінного листа, однак ОСОБА_1 також не отримана та повернута за зворотною адресою, про що свідчить інформація Акціонерного товариства «Укрпошта» (а. с. 110-114).

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України).

Згідно з частиною першою  статті 628 ЦК України  зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір підряду статтею 837 ЦК України визначається як договір, за яким одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.  Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Договір про надання послуг, згідно зі статтею 901 ЦК України є договором, за яким одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. 

Відокремлення договорів про надання послуг від договорів про виконання робіт (договорів підряду) можливо здійснити за наступними критеріями:

предмет договору підряду є завжди індивідуалізованим, тобто являє собою упредметнений (матеріалізований) результат зусиль (робіт) підрядника. Результат роботи підрядника виражається в тій чи іншій матеріальній формі. Основним результатом при наданні послуг є результат нематеріального характеру, який не втілюється у жодну з матеріальних форм, однак, попри відсутність матеріальної форми, має економічну цінність та корисний ефект для замовника такої послуги; 
 
виконуючи взяту на себе роботу за договором підряду, підрядник зберігає певну самостійність, яка виражається в тому, що він сам організовує свою роботу, визначає способи її виконання, черговість виконання окремих операцій. Щодо договорів про надання послуг чинним законодавством не передбачений контроль з боку замовника за процесом надання йому послуги виконавцем, хоча він і є можливим за наявності згоди сторін, вираженої в конкретних умовах договору;

юридичним завершенням договору підряду є підписання сторонами акту приймання-передачі виконаних робіт, і ця процедура, на відміну від договору про надання послуг, також врегульована чинним законодавством.

Відмінним у цих видах договорів є предмет договору і оплати: у договорі підряду – це результат роботи (оплачується конкретний матеріалізований продукт, який був створений виконавцем), у договорі про надання послуг – благо, яке споживається в процесі його надання (тобто оплачується сам процес).

В силу вимог статей  525,  526,  530,  599,  610,  612 ЦК України зобов`язання підлягає виконанню належним чином у встановлений строк та припиняється виконанням, проведеним належним чином. Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, є порушенням зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до  статті 651 Цивільного кодексу України  зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Отже, за загальним правилом договір може бути розірвано за згодою його сторін. Водночас, у разі істотності порушення договір може бути розірвано за рішенням суду.

При цьому, вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Окрім того, відповідно до частини 2  статті 651 Цивільного кодексу України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

 У кожному конкретному випадку суд має вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача і заперечення відповідача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Згідно з частиною четвертою статті 653 ЦК України, сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини п`ятої  статті 653 ЦК України  якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Тобто стягнення збитків можливе за рахунок сторони, яка порушувала умови договору і з вини якої його було розірвано, на користь другої сторони, яка належним чином виконувала всі умови такого правочину.

У разі розірвання договору не відбувається нівелювання юридичних наслідків правочину, на підставі якого виникло договірне правовідношення (на відміну від випадків визнання правочинів недійсними), тому сторони не повертаються у первісний стан, тобто, не застосовується реституція (повернення позивачу всієї суми сплачених за цим договором грошових коштів). У випадку розірвання договору у зв`язку з істотними порушеннями сторони з моменту такого розірвання перестають бути зобов`язаними один перед одним, і за наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення друга сторона  може вимагати відшкодування збитків, завданих розірванням договору.

Відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі № 761/47212/17, провадження № 61-6938св19.

Відповідно до частини другої  статті 570 ЦК України  встановлено презумпцію авансу, якщо в правочині не визначено, що така сума є завдатком. На відміну від завдатку аванс - це лише спосіб платежу. Боржник, який видав аванс, має право вимагати його повернення в усіх випадках невиконання чи неналежного виконання договору кредитором.

З припиненням дії договору така грошова сума втрачає ознаки авансу та стає майном (грошовими коштами), набутими без достатньої правової підстави. Відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відтак, зазначена норма застосовується за наявності сукупності таких умов: набуття (збереження) майна (майном також є грошові кошти) однією особою за рахунок іншої; відсутність для цього підстав; або коли така підстава згодом відпала. Випадок, коли зобов`язання було припинено на вимогу однієї із сторін відповідно до закону чи умов договору належить до таких підстав.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 15 лютого 2019 року у справі № 910/21154/17.

Як вбачається з матеріалів справи 05 серпня 2019 року між сторонами укладено договір, предметом якого є надання послуг з розробки програмного забезпечення.

На підтвердження виконання зі свого боку умов договору відповідачем надано копію роздруківки прототипу веб-сайту, технічного завдання, копії поштової накладної та опису вкладення до цінного листа, з яких вбачається, що ним направлено на адресу ОСОБА_1 акт наданих послуг від 18 листопада 2019 року та FLASH - накопичувач.

Однак, відповідне поштове відправлення ОСОБА_1 не отримав, внаслідок чого не підписував акт наданих послуг та вважає договір не виконаним.

Умовами договору між сторонами порядок прийняття послуг не передбачено, лише визначено, що прийняття послуг – це послідовність дій та заходів, проведених виконавцем за участю замовника відповідно до розробленого виконавцем та затвердженого замовником регламенту взаємодії сторін (додаток №1 до договору) (пункт 1.6).
Зазначений регламент сторонами не узгоджувався.

Разом з тим, фізична особа-підприємець ОСОБА_3 вжив усіх можливих з його боку заходів щодо виконання договору про надання послуг, що підтверджується наданими ним доказами.
Натомість, ОСОБА_1 не спростував доводів відповідача про те, що ним виконані послуги за договором.

У своїй вимозі до відповідача від 15 січня 2020 року ОСОБА_1 просив його виконати умови договору щодо його предмету або повернути отримані кошти, вимог щодо укладення додатку до договору із регламентом взаємодії сторін не заявляв.

Неприйняття ОСОБА_1 виконання за договором пов`язане з його суб`єктивними діями щодо неотримання кореспонденції, а не з бездіяльністю відповідача.

При цьому, умовами укладеного між сторонами договору передбачено право ОСОБА_1 на розірвання договору за умови повідомлення про це виконавця за 30 днів, однак він ним не скористався.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність з боку відповідача істотного порушення договору, доказів завдання збитків позивачу та підстав для розірвання договору у зв`язку з його невиконанням. За таких умов, відсутні й підстави для повернення позивачу сплачених ним 63 400,00 грн гарантійного платежу за умовами договору.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо того, що відповідачем не розроблено регламенту взаємодії сторін та не передано його на затвердження, не укладено додатку до договору, тобто не виконано обов`язки за договором в цій частині, що свідчить про відсутність у нього наміру надавати послуги відповідно до умов договору, судова колегія відхиляє, оскільки предметом укладеного між сторонами договору було саме надання послуг з розробки, тобто комплекс заходів, спрямованих на створення програмного забезпечення, що і виконано відповідачем. Відсутність у відповідача наміру виконувати договір є лише припущенням позивача.

Посиланням ОСОБА_1 на проект договору від 18 вересня 2019 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 , за яким ОСОБА_3 передає ОСОБА_5 весь обсяг прав та обов`язків, які виникли у нього за договором з ним, суд першої інстанції надав належну оцінку, вказавши, що такий договір не підписано замовником, отже, він не є укладеним, тобто не впливає на спірні правовідносини. Проект акту наданих послуг №4 від 18 листопада 2019 року, відповідно до якого ОСОБА_5 надав позивачу замість відповідача послуги за договором від 05 серпня 2019 року, замовником також не підписано.

Твердження позивача, що зазначені обставини свідчать про спробу відповідача без згоди його як кредитора покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, є безпідставними, оскільки виконавець за договором про надання послуг в силу вимог закону повинен надати послугу особисто, отже, без згоди замовника не може бути замінений іншою особою. З акту наданих послуг №55, який направлявся фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 на адресу ОСОБА_1 , вбачається, що послуги за договором з ОСОБА_1 виконані саме ним.

Доводи ОСОБА_1 щодо того, що суд першої інстанції не з`ясував справжню правову природу укладеного договору, не застосував до спірних правовідносин норми, що регулюють договір підряду, є необґрунтованими, оскільки предметом договору підряду має бути конкретний матеріальний результат, тоді як предметом укладеного між сторонами договору є надання послуг з розробки, тобто певний комплекс заходів. За цим договором оплачуються години праці виконавця, тоді як за договором підряду оплачується не процес праці, а його конкретний (кінцевий) результат. Крім того, застосування до спірних правовідносин норм щодо договору підряду не спростовує того факту, що відповідачем вжито залежних від нього заходів на виконання договору, тобто підстави для його розірвання судом відсутні.

Посилання ОСОБА_1 на те, що в описі вкладення до цінного листа, згідно якого йому надіслано два примірники акту наданих послуг разом із супровідним листом та FLASH - накопичувач, відправником зазначено не відповідача, а ОСОБА_5 , та підпис відправника у поштовій накладній відсутній; що у відзиві зазначено, що відповідачем надіслано йому акт за номером РП000000055 від 18 листопада 2019 року, тоді як до матеріалів справи долучено копію акту з іншим номером – 55; що зміст послуг, вказаних в акті, не відповідає змісту послуг у договорі; що в акті не зазначено кількість відпрацьованих годин; що акт складено на підставі рахунку на оплату № 35 від 06 серпня 2019 року, тобто на перерахування гарантійного платежу, а не плати за надані послуги, не можуть бути взяті до уваги, адже не спростовують факту направлення йому цих документів. Виконавцем у акті вказаний саме відповідач. Направлення поштового відправлення іншою особою не є доказом неналежного виконання договору. Спору щодо розміру оплати за договором між сторонами не вбачається, адже відповідач як виконавець не вимагає від позивача здійснення оплати у розмірі більшому, ніж вже сплачено. 

Твердження ОСОБА_1 про те, що вони з відповідачем не домовлялись, що результат наданих послуг буде передано на FLASH -накопичувачі, не спростовують того факту, що відповідач вжив можливих з його боку заходів на виконання договору. Договором не передбачена конкретна форма носія для передачі наданих послуг, тому підстав вважати, що таке виконання суперечить умовам договору, немає.

Доводи ОСОБА_1 щодо того, що суд першої інстанції не досліджував FLASH - накопичувач, який нібито надсилався йому на виконання договору, не перевіряв наявність на ньому інформації щодо предмету спору, не долучав його як доказ, судова колегія відхиляє, оскільки направлення йому відповідного FLASH - накопичувача підтверджується матеріалами справи, зокрема, поштовим описом. Пояснення відповідача щодо того, що на накопичувачі був саме результат послуг з розробки програмного забезпечення, ОСОБА_1 не спростовані. Оскільки суд не є фахівцем у галузі програмного забезпечення, він позбавлений можливості без спеціальних знань надати оцінку результату виконаних відповідачем послуг. Однак, ОСОБА_1 до суду з клопотанням щодо витребування відповідного доказу та проведення експертизи наявної на ньому інформації на відповідність умовам договору, встановлення часу перебування такої інформації на носії не звертався.

Твердження ОСОБА_1 щодо того, що надані відповідачем документи не засвідчені належним чином, судова колегія відхиляє. Надані відповідачем копії документів засвідчені його підписом з проставленням дати. Підстав вважати надані відповідачем докази неналежними чи недопустимими не вбачається.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 також не довів, що відповідачем умови договору не виконані.
З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з  характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

За правилом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судового збору судом апеляційної інстанції не вбачається.
Керуючись ст. ст. 367, 368,  п. 1 ч. 1 ст.374, ст. 375, ст. ст. 381 – 384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12 листопада 2020 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.
Головуючий                                                  І.В. Бурлака
Судді                                                         О.М. Хорошевський 
В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 14 квітня 2021 року відповідно до частини 6 статті 259 ЦПК України.