ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

18 травня 2021 року                                                                 м. Чернівці
справа № 718/2903/19
провадження №22-ц/822/464/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого Височанської Н. К.
суддів: Одинака О.О., Половінкіної Н.Ю.
секретар Тодоряк Г.Д. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом   ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-банк» про захист прав споживачів, повернення банківського вкладу та процентів, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Альфа-банк» на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 05 лютого 2021 року, ухвалене під головуванням судді Нерушки Т.І.,
В С Т А Н О В И В:
         Короткий зміст позовних вимог 
У жовтні 2019 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Альфа-банк» (далі - АТ «Альфа-банк») про захист прав споживачів, повернення банківського вкладу, процентів та неустойки.
Позовна заява обґрунтована тим, що 20 лютого 2014 року між нею та ПАТ «Укрсоцбанк» в особі начальника Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» Василькової Г.В., було укладено договір банківського вкладу «Інвестиційний» № 12, згідно п.1.1 якого внесення клієнтом грошових коштів підтверджується банком шляхом видачі розпорядження та договору. 
20 лютого 2014 року нею було внесено депозитний вклад 100 000 гривень, то підтверджується розпорядженням банку на внесення коштів від 20 лютого 2014 року. 
Також, 18 квітня 2014 року нею було внесено на депозитний вклад 15 000 доларів США та 5000 євро, що підтверджується розпорядженням банку на внесення коштів від 18 квітня 2014 року.
28 квітня 2014 року нею було внесено на депозитний вклад 10 000 доларів США, що підтверджується розпорядженням банку на внесення коштів від 28 квітня 2014 року. 
Пунктом 1.1. Договору передбачено нарахування та сплату банком відсотків за розміщення депозитного вкладу у гривні в розмірі 23% річних. 
Відповідно п.2.2. Договору нарахування процентів на вклад здійснюється за фактичну кількість днів у році з врахуванням фактичного залишку коштів на рахунку. При розрахунку процентів не враховуються день початку та день закінчення строку, на який залучається депозитний вклад.
Пунктом 1.2. Договору встановлено, що депозитний вклад залучається на строк з 20 лютого 2014 року по 20 лютого 2015 року включно. Враховуючи строк розміщення банківського вкладу сума відсотків за розміщення депозиту у гривнях, які Відповідач був зобов`язаний нарахувати та сплатити Позивачу складає 22 873,97 грн =100 000 грн. х (23 / 100) х (363 / 365).
Проте, в порушення п.1.2, 3.2.4, 2.3 Договору банківський вклад та відсотки їй не повернуто. 
20 листопада 2014 року вона зверталася до банку про повернення коштів та відсотків, проте 06 січня 2015 року листом № 09.202-86/96-67 виконуючого обов`язки начальника Кіцманського відділення Подільського регіону ПАТ «Укрсоцбанк» їй було повідомлено, що вказаний договір банківського вкладу з банком не укладався та в ПАТ «Укрсоцбанк» не обліковується. 
Крім того зазначала, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_2 . 
Згідно свідоцтва про право па спадщину за законом від 29 жовтня 2014 року, вона є спадкоємицею права на банківські вклади ОСОБА_2 в ПАТ «Укрсоцбанк» на суму 500 000 гривень, 75 000 доларів США, 75 000 євро, які було відкрито ОСОБА_2 на підставі договору банківського вкладу № 15/16/2.64 від 18 лютого 2014 року. 
Згідно п. 1.1 Договору №15/16/2.64 від 18 квітня 2014 року ОСОБА_2 було внесено депозитний вклад в сумі 500 000 гривень, 75 000 доларів США, 75 000.00 євро, що також підтверджується довідкою начальника Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» № 32 від 15 жовтня 2014 року. 
Пунктом 1.1 договору № 15/16/2.64 передбачено нарахування та сплату банком відсотків за розміщення депозитного вкладу у гривні в розмірі 23% річних, за розміщення депозитного вкладу у доларах США в розмірі 16.5% річних, та за розміщення депозитного вкладу у євро розмірі 16.5% річних.
Відповідно п.2.2 Договору № 15/16/2.64 нарахування процентів на вклад здійснюється за фактичну кількість днів у році з врахуванням фактичного залишку коштів на рахунку. При розрахунку процентів не враховуються день початку та день закінчення строку, на який залучається депозитний вклад.
Пунктом 1.2.Договору № 15/16/2.64 встановлено, що депозитний вклад залучається на строк з 18 лютого 2014 року по 18 лютого 2015 року включно. Враховуючи строк розміщення банківського вкладу у відповідності до п.3.2.1 договору сума відсотків за розміщення депозиту в гривнях, які відповідач був зобов`язаний нарахувати та сплатити ОСОБА_2 , а після його смерті - позивачу, як спадкоємцю за законом, складає: 500 000 грн. х (23/100) х (363/365) = 114 369,86 грн. Сума відсотків за розміщення депозиту в доларах США - складає 75 000 х (16,5/100) х (363/365) = 12 307,19 дол.США. Сума відсотків за розміщення депозиту в євро - складає 75 000 (16,5 /100) х (363 /365) = 12 307,19 євро.
Посилаючись на вказані обставини, позивач просила суд:
стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 за договором банківського вкладу №12 від 20 лютого 2014 року 122 873,97 гривні, з яких: банківський вклад в сумі 100 000 гривень, відсотки за розміщення вкладу в гривнях у сумі 22 873,97 гривні, 25 000 доларів США, 5000 євро; 
стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 , згідно свідоцтва про право на спадщину, за договором банківського вкладу № 15/16/2.64 від 18 лютого 2014 року 614 369,86 гривень, з яких: банківський вклад в сумі 500 000 гривень, відсотки за розміщення вкладу в сумі 114 369,86 гривень; 87 307,19 доларів США, з яких: банківський вклад в сумі 75 000 доларів США, відсотки за розміщення вкладу в сумі 12 307,19 доларів США; 87 307,19 євро, з яких: банківський вклад в сумі 75 000 євро та відсотки в сумі 12 307,19 євро.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 05 лютого 2021 року позов задоволено.
Стягнуто з АТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором банківського вкладу № 12 від 20.02.2014р. в сумі 122 873,97 гривень, яка складається із заборгованості з банківського вкладу в сумі 100 000 гривень, заборгованості по відсотках в сумі 22 873,97 гривень; в сумі 25 000 доларів США та 5000 євро.
Стягнуто з АТ «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 , згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.10.2014р. після смерті ОСОБА_2 , за договором банківського вкладу № 15/16/2.64 від 18.02.2014р. заборгованість в сумі 614 369,86 гривень, яка складається із заборгованості з банківського вкладу в сумі 500 000 гривень, заборгованості по відсотках в сумі 114 369,86 гривень, вкладу в сумі 87 307,19 доларів США, яка складається із заборгованості банківського вкладу в сумі 75 000 доларів США та заборгованості по відсотках в сумі 12 307,19 доларів США, банківського вкладу в сумі 87 307,19 євро, яка складається із заборгованості банківського вкладу в сумі 75 000 євро та заборгованості по відсотках в сумі 12 307,19 євро.
Стягнуто з АТ «Альфа-Банк» на користь держави 81 057,66 гривень судового збору.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги та позиції інших учасників
На дане рішення АТ «Альфа-Банк» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції невірно застосовано положення ч. 4 ст. 203, 207, ч. 2 ст.ст. 1058, 1059 ЦК України, п. 2.9. Глави 2 Розділу IV «Інструкції про ведення касових операцій» банками в Україні», затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01.06.2011 року за № 174, «Інструкції про порядок відкриття, використанню закриття рахунків у національній та іноземних валютах», затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 року за № 492, «Положення пре порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичним і фізичними особами», затвердженого постановою Правління Національного банк України від 03.12.2003 року за № 516, за результатом чого суд дійшов висновку про задоволення позову.
Зазначає, що єдині докази внесення грошових коштів (так звані розпорядження на суму внесення відсотків на депозит) не відповідають вимогам закону, зокрема Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01.06.2011 року за № 174, тому суд першої інстанції повинен був дійти висновку про нікчемність так званого договору вкладу, тобто застосувати статтю 1059 Цивільного кодексу України, чого в даному випадку здійснено не було.
Позивач стверджує, що внесення ним коштів на депозит було здійснено у порядку передбаченому п.1.1. Договору шляхом внесення коштів, але при цьому взагалі в жодному документі не зазначено номера рахунку клієнта. 
Разом з тим, виходячи зі змісту вказаного пункту договору, внесення клієнтом грошових коштів підтверджується договором та розпорядженням. Вказаний пункт містить виключний перелік конкретних документів. Однак, як слідує з доданих позивачем до позовної заяви додатків, останнім не додано передбаченого Договором документу, який має підтвердити факт внесення коштів. Зі змісту договору, на який посилається позивач, не слідує, що внесення коштів на депозит може бути підтверджено будь-яким іншим документом.
Крім того, керівник при наявності на підприємстві посад головного бухгалтера і касира не має права одноосібно підписувати касові документи.
Також, враховуючи наявність кримінального провадження за № 12014160110000622 від 21.11.2014 року, суд повинен був дійти висновку, що мають місце правовідносини шкоди, спричиненої злочином, і питання про відповідальність винної особи може бути вирішено лише при наявності судового рішення у кримінальному провадженні. Зазначена позиція висловлена Верховним судом України, викладену у постанові від 29.01.2014 року у справі № 6-149цс13.
Разом з тим, посилаючись на постанову від 29.10.2014 року у справі № 6-118цс14, суд першої інстанції вважає її такою, що підтверджує позовні вимоги, проте насправді дана постанова має абсолютно протилежний зміст.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Апелянт безпідставно стверджує, що розпорядження не відповідають вимогам закону, а саме Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні №174 від 01.06.2011 року, помилково вважає, що єдиним документом який підтверджує факт внесення грошових коштів, може бути лише заява на переказ готівки та приходить до хибного висновку про порушення судом статті 1059 ЦК України.
Крім того, у п.18.6, 34 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц зазначено, що не може бути підставою для визнання нікчемним договору банківського вкладу те, що заява про прихід готівки_не відповідає вимогам Інструкції № 174, а описка чи помилка в номері рахунку не може бути підставою, яка впливає на дійсність правочину. Розпорядження від 20.02.2014 року, від 18.04.2014 року, від 28.04.2014 року містять всі передбачені вищевказаними нормативними актами реквізити, дають можливість ідентифікувати чітко і безпомилково найменування банку, дати внесення коштів, суми внесених коштів, платника та отримувача. Крім того, Розпорядження складені та підписані уповноваженою особою банку та скріплені печаткою банку «Каса 1 » Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк»» . В будь якому випадку, Позивач не може нести відповідальність за форму документа, помилки або описки, та бути позбавленим в зв`язку з цим вільного розпорядження належними йому коштами.
Що стосується твердження апелянта про те, що єдиним документом, який підтверджує факт внесення коштів, може бути виключно заява на переказ готівки, то воно прямо суперечить п.2.9 гл.2 розділу IV Інструкції №174, згідно якого таким документом є квитанція або інший документ, який містить певний перелік реквізитів та видається клієнту після завершення приймання готівки.
Повноваження ОСОБА_3 підтверджені довіреністю від 15.10.2013 року посвідченою нотаріусом Коптєловою О.Р., за якою ПАТ «Укрсоцбанк» в особі представника уповноважив начальника Кіцманського відділення №933 ОСОБА_3 на укладення договорів банківського вкладу (п.13.1.3) та на вчинення інших дій пов`язаних із виконанням цієї довіреності (п.19). (доказ знаходиться в матеріалах справи)
Факт того, що договір банківського вкладу №12 від 20.02.2014 року, договір банківського вкладу №15/16/2.64 від 18.02.2014 та розпорядження про внесення банківського вкладу підписано начальником Кіцманського відділення №933 ПАТ «Укрсоцбанк» Васильковою Г.В. підтверджується витягом з висновку почеркознавчої експертизи від 28.01.2015 року №98-К. У висновку експерта встановлюється, що вищезазначені документи підписані ОСОБА_3 (доказ знаходиться в матеріалах справи)
Апелянт наголошує, що враховуючи наявність кримінального провадження №12014160110000622 від 21.11.2014 року, суд повинен був дійти висновку, що мають місце правовідносини шкоди, спричиненої злочином.
Однак вказане твердження апелянта не може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки з договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено переданням коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобов`язальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) та банку (боржника) (висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 6 квітня 2016 року у справі № 6-352цс16). 
Такий висновок був підтриманий Великою Палатою Верховного Суду (Постанова від 10 квітня 2019 року у справі №463/5896/14-ц,п. п.47,48 ), якою остаточно сформований підхід до застосування норм матеріального права у правовідносинах, виникли у вкладника з банком внаслідок викрадення/привласнення працівниками останнього коштів під час виконання ними їх службових обов`язків . А саме, у таких правовідносинах однозначно підлягають застосуванню ст.ст.1058-1060 ЦК України, які регулюють відносини банківського вкладу.
Позиція апеляційного суду
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення залишенню без змін.

Обставини справи
Судом встановлено, що 20 лютого 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк» в особі начальника Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» Василькової Г.В., було укладено договір банківського вкладу «Інвестиційний» № 12, згідно п.1.1 якого внесення клієнтом грошових коштів підтверджується банком шляхом видачі розпорядження та договору. 
20 лютого 2014 року ОСОБА_1 було внесено депозитний вклад в сумі 100 000 гривень, то підтверджується розпорядженням банку на внесення коштів на депозит від 20 лютого 2014 року.
18 квітня 2014 року ОСОБА_1 було внесено депозитний вклад в сумі 15 000 доларів США) та 5000 євро, що підтверджується розпорядженням банку на внесення коштів на депозит від 18 квітня 2014 року.
28 квітня 2014 року ОСОБА_1 було внесено депозитний вклад в сумі 10 000 доларів США, що підтверджується розпорядженням банку на внесення коштів на депозит від 28 квітня 2014 року.
Пунктом 1.1. Договору передбачено нарахування та сплату банком відсотків за розміщення депозитного вкладу у гривні в розмірі 23% річних.
Відповідно п.2.2. Договору нарахування процентів на вклад здійснюється за фактичну кількість днів у році з врахуванням фактичного залишку коштів на рахунку. При розрахунку процентів не враховуються день початку та день закінчення строку, на який залучається депозитний вклад.
Пунктом 1.2. Договору встановлено, що депозитний вклад залучається на строк з 20 лютого 2014 року по 20 лютого 2015 року включно.
Також судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер чоловік позивачки ОСОБА_2 .
Згідно свідоцтва про право па спадщину за законом від 29 жовтня 2014 року позивач ОСОБА_1 є спадкоємицею права на банківські вклади ОСОБА_2 в ПАТ «Укрсоцбанк» на суму 500 000 гривень, 75 000.00 доларів США, 75 000 євро, які було відкрито ОСОБА_2 на підставі договору банківського вкладу № 15/16/2.64 від 18.02.2014р.
Згідно п. 1.1 Договору №15/16/2.64 від 18 квітня 2014 року ОСОБА_2 було внесено депозитний вклад в сумі 500 000 гривень, 75 000 доларів США, 75 000 євро, що також підтверджується довідкою начальника Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» № 32 від 15.10.2014р.
Пунктом 1.1 Договору № 15/16/2.64 передбачено нарахування та сплату банком відсотків за розміщення депозитного вкладу у гривні в розмірі 23% річних, за розміщення депозитного вкладу у доларах США в розмірі 16.5% річних, та за розміщення депозитного вкладу у євро розмірі 16.5% річних.
Відповідно п.2.2 Договору № 15/16/2.64 нарахування процентів на вклад здійснюється за фактичну кількість днів у році з врахуванням фактичного залишку коштів на рахунку. При розрахунку процентів не враховуються день початку та день закінчення строку, на який залучається депозитний вклад.
Пунктом 1.2.Договору № 15/16/2.64 встановлено, що депозитний вклад залучається на строк з 18.02.2014р. по 18.02.2015р. включно. Враховуючи строк розміщення банківського вкладу у відповідності до п.3.2.1 Договору за період з 18.02.2014р. по 18.02.2015р. сума відсотків за розміщення депозиту в гривнях, які відповідач був зобов`язаний нарахувати та сплатити ОСОБА_2 , а після його смерті позивачу, як спадкоємцю за законом, складає: 500 000.00грн. х (23 / 100) х (363/365) = 114369,86грн. Сума відсотків за розміщення депозиту в доларах США складає 75 000.00 х (16,5/ 100) х (363/365) = 12307,19дол.США.
Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 01.09.2020р., залишеним без змін постановою Чернівецького апеляційного суду від 12.01.2021р. у задоволені позову АТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним відмовлено.

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права 
Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення відповідає наведеним нормам.
Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно зі статтею 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.
Згідно з частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).
Відповідно до частин першої, п`ятої статті 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов`язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 20 лютого 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсоцбанк» в особі начальника Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» Василькової Г.В., було укладено договір банківського вкладу «Інвестиційний» № 12.
18 лютого 2014 року між чоловіком позивачки ОСОБА_2 та ПАТ «Укрсоцбанк» в особі начальника Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» Василькової Г.В., було укладено договір банківського вкладу «Інвестиційний» № 15/16/2.64.
Внесення ОСОБА_1 коштів на депозитні рахунки підтверджується розпорядженнями банку на внесення коштів на депозит від 20 лютого 2014 року, 18 квітня 2014 року, 28 квітня 2014 року.
Згідно п. 1.1 Договору №15/16/2.64 від 18.04.2014р. ОСОБА_2 було внесено депозитний вклад в сумі 500 000 гривень, 75 000 доларів США, 75 000 євро, що також підтверджується довідкою начальника Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» № 32 від 15.10.2014р.
Відповідно до частини першої статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.
Відповідно до Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов`язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10).
Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунка кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.
Пунктом 1.4 глави 1 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516, передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.
Згідно з пунктом 2.9 глави 2 «Приймання готівки» розділу ІV «Касові операції банків з клієнтами» Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року № 174, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.
Таким чином, письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі.
Договір банківського вкладу має своїм наслідком ту обставину, що готівкові кошти вкладника передаються ним у власність банку, а безготівкові кошти - в повне розпорядження банку. Відповідні дії вкладника є необхідною умовою виникнення зобов`язання за договором банківського вкладу, згідно з яким у вкладника виникає право вимагати від банку видачі суми вкладу і виплати процентів на неї, а в банку - відповідний обов`язок. З договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено переданням коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобов`язальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) і банку (боржника).
Такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі № 6-352цс16.
Згідно зі статтею 1060 ЦК України  договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу на вимогу банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Умова договору банківського вкладу на вимогу про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Повернення вкладникові банківського строкового вкладу та нарахованих процентів за цим вкладом на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, можливе виключно у випадках, якщо це передбачено умовами договору банківського строкового вкладу. Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором.
З огляду на визначення договору банківського вкладу, закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах, банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (стаття 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).
Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).
Вирішуючи питання про стягнення грошових коштів за договорами банківського вкладу або перерахування на вимогу клієнта на його рахунок коштів за вкладами та процентів за користування ними, суди повинні встановити факт укладення відповідного договору, з`ясувати повноваження сторін на його укладення, факт внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника, а також дотримання вимог, передбачених законами та іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності, щодо укладення договору банківського вкладу та внесення грошових коштів.
Судом встановлено, що договори банківського вкладу, між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ПАТ «Укрсоцбанк» укладені в письмовій формі уповноваженою особою банку - начальником Кіцманського відділення та посвідчені печаткою банку. Розпорядження про внесення готівки також підписані начальником Кіцманського відділення та посвідчені печаткою банку.
В матеріалах справи міститься висновок експертизи Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 28 січня 2015 року № 98-К, проведеної в межах кримінального провадження, про те, що подані позивачкою письмові договори банківського вкладу та розпорядження на отримання готівки підписані ОСОБА_3   (а.с.47-52, т.1).
Апелянт посилається на те, що начальник відділення ОСОБА_3 не мала повноважень на підписання договорів банківського вкладу. Проте, повноваження ОСОБА_3 підтверджені довіреністю від 15 жовтня 213 року, відповідно до якої ПАТ «Укрсоцбанк» уповноважило начальника Кіцманського відділення №933 ОСОБА_3 на укладення договорів банківського вкладу (п.13.1.3 довіреності) та вчиняти інші дії пов`язані з виконанням цієї довіреності (п.19).
Остання довіреність, яка була видана ОСОБА_3 на вчинення представництва датована 21 листопада 2014 року і була чинною до 31 грудня 2017 року, що підтверджується копією витягу з Єдиного реєстру довіреностей.
Вказаним доказам суд надав оцінки та встановив, що на момент укладення договорів банківського вкладу завідувач відділення ОСОБА_3 у силу своїх посадових обов`язків уповноваженою ПАТ «Укрсоцбанк» особою на вчинення вказаних дій, прийнявши як керівник відділення банку кошти від позивача та її покійного чоловіка, з наданням їм документів на підтвердження цього факту. При цьому, судом враховано, що за наслідками проведеної почеркознавчої експертизи в рамках кримінального провадження доведено, що ОСОБА_3 підписувала документи, які позивачка надає на підтвердження існування між нею і банком спірних правовідносин.
Крім того, ОСОБА_3 ставиться у вину вчинення дій, пов`язаних із прийняттям від ОСОБА_1 , ОСОБА_2 коштів як депозитного вкладу, в рамках кримінального провадження, відомості про яке містяться в матеріалах справи.
Апеляційний суд відхиляє доводи апелянта про те, що надані розпорядження на внесення коштів на депозитні рахунки складені з порушенням вимог Інструкції. 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У пунктах 32, 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня  2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19) зазначено, що: «оскільки саме банк визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати договори банківського вкладу, оформляти касові документи, а також визначає систему контролю за виконанням касових операцій, недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) (зокрема, й через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства й умовам договору банківського вкладу) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору.
У пунктах 18.6, 34 постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19) вказано, що не може бути підставою для визнання нікчемним договору банківського вкладу те, що заява не відповідає вимогам Інструкції № 174, а описка чи помилка в номері рахунку не може бути підставою, яка впливає на дійсність правочину. Описка чи помилка в номері рахунку за встановлених обставин не впливають на дійсність правочину.
Суди мають у порядку, передбаченому процесуальним законом, перевіряти доводи сторін і досліджувати докази стосовно додержання письмової форми договорів банківського вкладу, враховуючи, що недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) (зокрема, й через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства  й умовам договору банківського вкладу) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору».
Надані позивачкою розпорядження про внесення нею та її чоловіком коштів на депозитні рахунки містять: найменування банку (філію, відділення); дату здійснення касової операції, дату валютування; відомості про платника; призначення платежу; підпис працівника банку, який прийняв готівку; печатку банку.
Не зазначення уповноваженим працівником банку всіх реквізитів, не може свідчити про недотримання письмової форми договору банківського вкладу та позбавити права вкладника на повернення йому внесених коштів.
Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер.
Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Згідно зі статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).
Відповідно до частини першої та другої статті 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.
Згідно з частинами першою-третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Спадкоємцем першої черги майна померлого, в тому числі права на банківські вклади в ПАТ «Укрсоцбанк» є позивачка ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 29 жовтня 2014 року.
Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 01.09.2020р., залишеним без змін постановою Чернівецького апеляційного суду від 12.01.2021р. у задоволені позову АТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним відмовлено.
Встановивши, що наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності підтверджують факт укладення між   ОСОБА_2 та ПАТ «Укрсоцбанк» вищезазначених договорів банківського вкладу та внесення клієнтом грошових коштів на депозитні рахунки банку, проте в порушення своїх зобов`язань відповідач відмовився виконати вимогу спадкоємця вкладника щодо повернення коштів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з АТ «Альфа-Банк», як правонаступника ПАТ «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_1 сум внесених грошових коштів на депозитний рахунок.
Згідно з частинами першою, п`ятою статті 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.
Таким чином, строковий договір банківського вкладу покладає на банк обов`язок прийняти від вкладника суму коштів, нарахувати на неї проценти та повернути ці кошти з процентами зі спливом встановленого договором строку.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частинами першою, третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Надавши належну оцінку наданим позивачкою доказам, суд першої інстанції дійшов висновку, що між сторонами укладено вищезазначені договори про депозитний вклад і позивачкою та її померлим чоловіком внесені кошти на депозитний рахунок банку.
Встановивши, що на вимогу позивачки банк вклади не повернув, керуючись статтями 1059, 1060, 1061 ЦК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення вкладів та нарахованих процентів у судовому порядку.
В оцінці поведінки та способу ведення справ банком апеляційним судом враховується те, що банк є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання правил та процедур, які є традиційними в цій сфері, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ банком є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою установою. З врахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони.
Апелянт також посилається на те, що враховуючи наявність кримінального провадження, суд першої інстанції повинен був дійти висновку, що мають місце правовідносини шкоди, спричиненої злочином, і питання про відповідальність винної особи може бути вирішено лише при наявності судового рішення у кримінальному провадженні, посилаючись на позицію висловлену Верховним Судом України, у постанові від 29.01.2014 року у справі № 6-149цс13.
Відповідно до частини третьою стаття 1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.
Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом (частина друга статті 1068 ЦК України).
Грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України (пункт 2.1 глави 2 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516).
Отже, відкриття відповідних рахунків та облік на них коштів у національній та іноземній валютах, залучених згідно з чинним законодавством від юридичних і фізичних осіб на підставі укладених у письмовій формі договорів банківського вкладу (депозиту), є обов`язком банку. Необлікування банком таких коштів не можна вважати недодержанням сторонами відповідного договору банківського вкладу (депозиту) його письмової форми.
Окрім того, за змістом частини першої статті 1058 ЦК України договір банківського вкладу є реальним договором, тобто вважається укладеним у разі прийняття банком від вкладника або від третьої особи на користь вкладника грошової суми. Такі дії вкладника чи третьої особи в його інтересах є необхідною умовою виникнення зобов`язання за договором банківського вкладу, згідно з яким у вкладника з`являється право вимагати від банку повернення суми вкладу та виплати відсотків на неї, а у банку - відповідні обов`язки. З договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено переданням коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобов`язальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) та банку (боржника).
Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 6 квітня 2016 року у справі № 6-352цс16.
Таким чином, за доведених обставин укладення договорів банківських вкладів та внесення грошових коштів, відсутність рішення суду у кримінальному провадженні не є перешкодою для стягненні цих коштів з банку, оскільки між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) та банку (боржника).

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив це рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 05 лютого 2021 року залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-банк» залишити без задоволення.
Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 05 лютого 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складений 20 травня 2021 року.

Головуючий                                                Н.К. Височанська
Судді:                                                 О.О. Одинак
                        Н.Ю. Половінкіна