ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2021 р.	Справа № 480/3307/20	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,
Суддів: П`янової Я.В. ,  Любчич Л.В. ,
за участю секретаря судового засідання Мироненко А.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.01.2021 р. (ухвалене суддею Кунець О.М.,  повний текст якого складено 30.04.2021 р.) по справі № 480/3307/20 за позовом           ОСОБА_1  до          Головного управління Національної поліції в Сумській області                  про визнання протиправним та скасування пункту наказу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до  Головного управління Національної поліції в Сумській області, в якому просив: визнати протиправним та скасувати пункт 2 наказу Головного управління Національної поліції в Сумській області № 427 від 30.03.2020 р. про застосування до заступника начальника центру забезпечення ГУНП - начальника автотранспортного відділення майора поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани; стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Сумській області на користь  позивача моральну шкоду в розмірі 8000 грн.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 12.01.2021  р. позов задоволено частково, а саме: визнано протиправним та скасовано пункт 2 наказу Головного управління Національної поліції в Сумській області № 427 від 30.03.2020 р. про застосування до заступника начальника центру забезпечення ГУНП - начальника автотранспортного відділення майора поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді догани; в іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено. 
Не погодившись із рішенням  суду першої  інстанції, відповідач  подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.01.2021  р.  в частині задоволення позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення,  яким у задоволенні  позовних вимог відмовлено. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, відповідач  посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Закону України «Про Національну поліцію», Закону України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України», Кодексу адміністративного судочинства України  та на не відповідність  висновків суду обставинам справи, оскільки судом першої інстанції помилково визнано  порушення права позивача, проте,  не вжито заходів для поновлення такого права. 
У судовому засіданні представник апелянта підтримав апеляційну  скаргу та просив її задовольнити. 
У судовому засіданні позивач проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги  задоволенню не підлягають з наступних підстав. 
Відповідно до  ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах в органах внутрішніх справ України, Національній поліції  та з 13.12.2018 р. займає посаду заступника начальника центру - начальника автотранспортного відділення центру забезпечення Головного управління Національної поліції в Сумській області.
Як вбачається з матеріалів  справи, позивач з 30.12.2019 р. по 21.01.2020 р. виконував обов`язки начальника ЦЗ ГУНП в Сумській області.
06.02.2020 р. начальником ГУНП в Сумській області ОСОБА_2 ухвалено зобов`язати Управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування ГУНП (далі - УОАЗОР ГУНП) з метою всебічного вивчення та оцінки ефективності заходів, що вживаються керівництвом центру забезпечення ГУНП для виконання покладених на підрозділ завдань та вимог управлінських документів НПУ та ГУНП, організувати та провести цільову перевірку службової діяльності центру забезпечення ГУНП, про результати доповісти начальнику ГУНП, що підтверджується  протоколом № 32 відеоселекторної наради керівництва ГУНП в Сумській області.
Наказом начальника ГУНП в Сумській області № 121 від 07.02.2020 р. призначено проведення цільової перевірки службової діяльності центру забезпечення ГУНП у період із 07.02.2020 р. по 17.02.2020  р.
24.01.2020 р. комісією  у складі:  голова комісії - начальник УОАЗОР ГУНП полковник поліції ОСОБА_3 ; члени комісії - заступник начальника організаційно-аналітичного відділу УОАЗОР ГУНП майор поліції ОСОБА_4 ; начальник сектору мобілізаційної роботи, територіальної оборони та цивільного захисту УОАЗОР ГУНП підполковник поліції ОСОБА_5 , старший інспектор відділу інспекції по особовому складу УКЗ ГУНП капітан поліції Тарасенко Б.В., старший інспектор організаційно-аналітичного відділу УОАЗОР ГУНП капітан поліції ОСОБА_6 , інспектор інспекторського відділу УОАЗОР ГУНП старший лейтенант поліції ОСОБА_7 , інспектор сектору мобілізаційної роботи, територіальної оборони та цивільного захисту УОАЗОР ГУНП лейтенант поліції ОСОБА_8 складено довідку  про результати проведення цільової перевірки центру забезпечення ГУНП, в якій комісія описала виявлені під час перевірки порушення, яка  подана начальнику ГУНП в Сумській області ОСОБА_2 .
Наказом начальника ГУНП в Сумській області № 184 від 04.03.2020  р. «Про призначення службового розслідування та утворення дисциплінарної комісії», призначено службове розслідування для встановлення причин та умов, що призвели до порушень службової дисципліни з боку керівників та працівників ЦЗ ГУНП та створено дисциплінарну комісію.
Висновком службового розслідування, затвердженого 26.03.2020 р. начальником  Головного управління Національної поліції в Сумській області встановлено, що в ході проведеної перевірки  виявлені  суттєві недоліки  в організації  управлінської діяльності  центру забезпечення ГУНП, допущені керівництвом зазначеного підрозділу, які стали можливими внаслідок послабленого контролю за станом організації роботи центру забезпечення ГУНП, зокрема, заступником начальника  центру забезпечення ГУНП підполковником поліції ОСОБА_1  вимог чинних  нормативних актів, що регулюють управлінську діяльність в органах Національної поліції України, приниженого контролю за службовою діяльністю  підпорядкованого особового складу, що є порушенням  службової дисципліни  і повинно  розцінюватися як дисциплінарний проступок, що є підставою для  притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Пунктом 2 наказу Головного управління Національної  поліції в Сумській області  № 427 від 30.03.2020 р. до  позивача  застосовано дисциплінарне стягнення у виді догани за порушення службової дисципліни, невиконання вимог ч. 1 ст. 1 Дисциплінарного статут Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 р. № 2337- VІІІ «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» (в подальшому – Дисциплінарний статут), п. 2 розд. VIII та пп. 4 п. 2 розд. III Інструкції з організації планування в системі Національної поліції України, затвердженої наказом НПУ від 24.12.2015 р. № 202. що виразилось у незабезпеченні здійснення контролю за виконанням заходів, передбачених Планом основних заходів центру забезпечення ГУНП на І півріччя 2020 року під час тимчасового виконання обов`язків начальника центру забезпечення ГУНП, за допущенні порушення під час його підготовки, пункту 3 розділу І Інструкції з організації контролю за виконанням документів у Національній поліції України, затвердженої наказом МВС України від 13.06.2016 р. № 503, що виразилось у неналежному забезпеченні контролю за виконанням завдань, поставлених під час нарад керівництва підрозділу під його головуванням, пп. 46 п.12 розділу II інструкції з діловодства в системі Національної поліції України, затвердженої наказом НПУ від 10.05.2016 р. № 414, що виразилось у не вчиненні відповідної резолюції на Плані основних заходів центру забезпечення ГУНП на І півріччя 2020 року, пункту 14 розділу V Порядку проведення Службових розслідувань, затвердженого наказом МВС України від 07.11.2018 № 893. що виразилось у допущенні порушень під час організації роботи дисциплінарної комісії у ході проведення службового розслідування.
Не погоджуючись з  п. 2 вищевказаного наказу відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом. 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуваний  п. 2 вищевказаного наказу відповідача необґрунтований та підлягає  скасуванню.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції  з наступних підстав. 
Згідно із ч. 2  ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України "Про Національну поліцію", поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва;  поважати і не порушувати прав і свобод людини;  надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.
Згідно із ч. 1 ст. 19 Закону України "Про Національну поліцію", у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.
Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом (ч. 2  ст. 19 Закону України "Про Національну поліцію").
Статтею 1 Дисциплінарного статуту встановлено, що службова дисципліна - дотримання поліцейським  Конституції  і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
Згідно  із ч. 1 ст. 11 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.
Статтею 12 Дисциплінарного статуту Національної поліції України встановлено, що дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.
Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони (ч. 2 ст.13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України).
Відповідно до ч. 3 ст. 13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: зауваження;  догана;  сувора догана;  попередження про неповну службову відповідність;  пониження у спеціальному званні на один ступінь;  звільнення з посади;  звільнення із служби в поліції.
Частиною 1 статті 14 Дисциплінарного статуту визначено, що службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.
Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків (ч. 2 ст. 14 Дисциплінарного статуту).
Відповідно до  ч. 3 ст. 14 Дисциплінарного статуту, службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.
Згідно із ч.  4 ст. 14 Дисциплінарного статуту, підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Службове розслідування проводиться на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою (ч. 6 ст. 14 Дисциплінарного статуту Національної поліції України).
Відповідно до ч. 10 ст. 14 Дисциплінарного статуту, Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України № 893  від 07.11.2018 р. затверджено   Порядок  проведення службових розслідувань у Національній поліції України (в подальшому – Порядок № 893). 
Згідно із пунктом 1 розділу ІІ Порядку № 893, службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Відповідно до пунктів  1, 2 розділу VI Порядку № 893, зібрані під час проведення службового розслідування матеріали та підготовлені дисциплінарною комісією документи формуються нею у справу. Підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія.
Проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків (пункт  1 розділу V Порядку № 893).
Згідно із  пунктом 7 розділу V Порядку № 893, розгляд справи дисциплінарною комісією проводиться зазвичай у формі письмового провадження. Збирання та перевірка матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського у разі розгляду справи у формі письмового провадження здійснюються зазвичай шляхом, зокрема, одержання в органах, закладах, установах поліції та їх підрозділах чи за запитом в інших органах державної влади та органах місцевого самоврядування необхідних документів або їх копій та долучення до матеріалів справи.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 15 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії. Дисциплінарні комісії формуються з поліцейських та працівників поліції, які мають відповідні знання та досвід, необхідні для ефективного проведення службового розслідування.
Згідно із ч. 9 ст. 15 Дисциплінарного статуту Національної поліції України,  уповноважений член дисциплінарної комісії, що проводить службове розслідування, має право: одержувати пояснення щодо обставин справи від поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та від інших осіб; одержувати в органах, закладах, установах поліції та їхніх підрозділах чи за запитом в інших органах державної влади та органах місцевого самоврядування необхідні документи або їх копії та долучати до матеріалів справи; отримувати консультації спеціалістів з питань, що стосуються службового розслідування.
Відповідно до ч. 10 ст. 15 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, за рішенням керівника, який призначив службове розслідування, розгляд справи може здійснюватися дисциплінарною комісією у відкритому засіданні. У такому разі поліцейський, який притягається до відповідальності, у письмовій формі не пізніше ніж за три дні повідомляється про час, дату та місце розгляду справи дисциплінарною комісією.
Щодо виявленого під час проведення перевірки порушення  позивачем пункту 2 розділу VIII та підпункту 4 пункту 2 розділу III Інструкції з організації планування в системі Національної поліції України, а саме, незабезпечення здійснення контролю за виконанням заходів, передбачених Планом основних заходів центру забезпечення ГУНП на І півріччя 2020 року під час тимчасового виконання обов`язків начальника центру забезпечення ГУНП, а також допущенні порушень під час його підготовки, суд  апеляційної інстанції зазначає наступне. 
Згідно  із висновком службового розслідування, позивач контроль за виконанням завдань, визначених Планом основних заходів ЦЗ ГУНП на І півріччя 2020 року не організував та не здійснив, що призвело до порушень виконавської дисципліни .
Крім того, відсутні підтверджуючі документи та відповідні відмітки щодо виконання пункту 2.17 Плану, яким передбачено щомісячне надання до УЛМТЗ ГУНП потреби у закупівлі запчастин, шин, акумуляторів, додаткового обладнання тощо.
На думку  відповідача, вказані порушення вчинені позивачем, у зв`язку з тимчасовим  виконанням ОСОБА_1 з 30.12.2019 р. по 21.01.2020 р. обов`язки начальника центру забезпечення ГУНП в Сумській області.
Відповідно до  пункту 2 розділу VIII Інструкції з організації планування в системі національної поліції України, персональна відповідальність за організацію і здійснення контролю за виконанням запланованих заходів, своєчасність надання, повноту і достовірність відомостей про їх виконання покладається на керівника підрозділу, якому доручено виконання цих заходів, або на особу, яка виконує його обов`язки.
Пункт 2.17 Плану основних заходів центру забезпечення ГУНП передбачає завдання: щомісячно надавати до УЛМТЗ ГУНП потребу в закупівлі запчастин, шин, акумуляторів, додаткового обладнання, мастил та спеціальних рідин на службові транспортні засоби ГУНП у формах довідки або рапорту
Пункт 2.30 Плану основних заходів центру забезпечення ГУНП передбачає завдання: щомісячно проводити перевірки порядку використання та зберігання транспортних засобів. 
Основним виконавцем, згідно  вищезазначеного   Плану визначено позивача.
Контроль за виконанням Плану основних заходів позивачем здійснювався  до 21.01.2020 р., тобто, позивач не міг порушити  вимоги вищевказаної Інструкції, оскільки з 22.01.2020 р. до виконання обов`язків начальника центру забезпечення ГУНП приступив його начальник - ОСОБА_9 , а строк виконання завдання зазначено - щомісяця. Тобто строк виконання завдання на момент виконання позивачем обов`язків начальника ще не закінчився.
Щодо вказаних у висновку службового розслідування порушень позивачем пп. 4 п. 2 розд. III Інструкції, затвердженої наказом НПУ від 24.12.2015 р № 202, а саме, при підготовці Плану основних заходів центру забезпечення ГУНП в Сумській області на І півріччя 2020 року у графі «Термін виконання» у значній кількості пунктів (1.2, 2.3, 2.4, 2.9, 3.1, 4.1) строк виконання заходів позначено словами «постійно», що є недопустимим.
Підпункт 4 пункту 2 розділу III Інструкції з організації планування в системі національної поліції України передбачає, що у графі «Термін виконання» зазначається кінцевий строк реалізації заходу (рік - для перспективних планів: місяць чи конкретна дата - для поточних планів) або період, протягом якого триває запланований захід. Строки виконання заходів мають бути конкретними і реальними для виконання. Позначення строку виконання заходу словами «постійно», «упродовж планового періоду» є недопустимим.
Судовим розглядом встановлено, що відповідно до Плану основних заходів центру забезпечення  ГУНП в Сумській області на І півріччя 2020 року, даний План підписаний начальником ЦЗ ГУНП в Сумській області  підполковником поліції ОСОБА_10 (23.12.2019 р. №762/50/01-2019) та затверджений 23.12.2019 р. заступником начальника ГУНП в Сумській області полковником поліції ОСОБА_11 , тобто, вказаний План позивачем не розроблявся, а розроблений  начальником центру забезпечення ГУНП в Сумській області на підставі вимог п. 6 розд. V Положення про центр забезпечення Головного управління Національної поліції в Сумській області від 15.02.2019 р., згідно з яким саме начальник ЦЗ ГУНП організовує планування роботи ЦЗ ГУНП та забезпечує виконання планів.
Крім того, пунктом 2 посадової інструкції начальника центру забезпечення ГУНП в Сумській області від 07.03.2019 р., начальник центру забезпечення ГУНП в Сумській області організовує роботу центру забезпечення ГУНП в Сумській області, забезпечує виконання завдань, покладених на центр.
Таким чином, висновки щодо порушення позивачем пп. 4 п. 2 розд. III Інструкції, затвердженої наказом НПУ від 24.12.2015 р № 202 помилкові та не підтверджені належними доказами. 
Щодо порушення позивачем п. 3 розд. 1 Інструкції з організації контролю за виконанням документів у Національної поліції України, а саме, неналежне забезпечення контролю за виконанням завдань, поставлених під час нарад керівництва підрозділу під головуванням позивача, суд зазначає наступне. 
13.01.2020 р. проведено оперативну нараду центру забезпечення ГУНП в Сумській області, яка оформлена протоколом № 3, на якій нараді позивачем було дано ряд завдань посадовим особам центру забезпечення ГУНП в Сумській області, про виконання яких вони повинні були доповісти до 22.01.2020 р.
Про виконання завдань визначених в пунктах 3, 7 протоколу  т.в.о. начальника ВКЕЗ ЦЗ ГУНП в Сумській області ОСОБА_12 доповіла 20.01.2020 р. 
На кінцеву дату виконання завдань, поставлених під час оперативної наради 13.01.2020 р. позивач  вже не виконував обов`язки начальника центру забезпечення ГУНП у Сумській області, у зв`язку з тим, що до виконання обов`язків 22.01.2020 р. приступив начальник центру забезпечення ГУНП Мандрика Ю.Г. Крім того, з 22.01.2020 р. по 03.02.2020 р. (включно) позивач перебував на лікарняному, що підтверджується довідкою про тимчасову непрацездатність особи поліцейського № 255 від 03.02.2020 р.
Відповідно до пункту 3 розділу І Інструкції з організації контролю за виконанням документів у Національній поліції України, затвердженої наказом МВС України від 13.06.2016 р. № 503, контроль за виконанням документів у поліції в частині дотримання строків, визначених для їх виконання, - це діяльність, спрямована на забезпечення належного та вчасного виконання документів.
Пунктом 2 розділу І Інструкції з організації контролю за виконанням документів у Національній поліції України встановлено, що контрольний документ - документ, за виконанням якого згідно з резолюцією слід здійснювати контроль: резолюція - зроблений посадовою особою напис на документі, який містить стислий зміст прийнятого нею рішення щодо виконання документа: контроль - процедура, відповідно до якої уповноважені посадові особи органів та підрозділів поліції оцінюють стан дотримання виконавської дисципліни; виконавська дисципліна - неухильне додержання належного, своєчасного та якісного виконання посадовими особами органів та підрозділів поліції функціональних обов`язків (посадових інструкцій), наказів, доручень, рішень, нормативно-правових актів, планів, програм тощо: відповідальний за здійснення контролю - підрозділ або особа, па який (яку) в обов`язковому порядку наказом, положенням, дорученням або резолюцією керівництва органу чи підрозділу поліції покладено здійснення контролю за виконанням документів.
Розділом II вищевказаної Інструкції визначено коло суб`єктів контролю за виконанням документів, не відносить до даних суб`єктів т.в.о. начальника структурного підрозділу Головного управління поліції.
Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що притягнення позивача до відповідальності за порушення п. 3 розд. І Інструкції з організації контролю за виконанням документів Національної поліції України є безпідставним.
Щодо порушення позивачем  пп. 46 п. 12 розд. II Інструкції з діловодства в системі Національної поліції України, а саме, не вчинення відповідної резолюції на Плані основних заходів центру забезпечення ГУНП на І півріччя 2020 року, суд апеляційної інстанції зазначає наступне. 
Згідно із пп. 46 п. 12 розд. II Інструкції з діловодства в системі Національної поліції України, керівники структурних підрозділів апарату поліції дають доручення щодо виконання документів працівникам підрозділів, які вони очолюють, а також підрозділам, діяльність яких вони координують за напрямом діяльності.
Відповідно до п. 3 розд. І Інструкції з організації планування в системі Національної поліції України, затвердженої наказом НПУ № 202 від 24.12.2015 р., план - заздалегідь накреслена програма заходів, що передбачає порядок, обсяг, термін їх здійснення та виконавців;
Згідно із пп. 1 п. 1 розд. II Інструкції з організації планування в системі Національної поліції України,  загальні плани - це плани, які визначають обсяг роботи суб`єкта планування на певний проміжок часу відповідно до основних напрямів його діяльності.
За терміном виконання загальні плани поділяються на перспективні та поточні. Перспективні плани призначені для формування стратегії діяльності суб`єкта планування або розв`язання конкретних питань однієї із сфер його діяльності на довгострокову перспективу.
Поточні плани призначені для визначення сукупності практичних засобів, необхідних для досягнення передбачених перспективним планом цілей, конкретизованих щодо визначеного планового періоду (рік і менше).
До поточних планів належать План основних заходів Національної поліції, її територіального органу, що розробляється на рік, плани основних заходів структурних підрозділів апарату НПУ, міжрегіональних органів, структурних підрозділів територіальних органів, структурних відокремлених підрозділів (відділів) - па півріччя, а також інші плани, передбачені законодавством.
Пунктом 1 розділу III Інструкції з організації планування в системі національної поліції України встановлено, що План має такі реквізити: гриф затвердження, назва документа, назва органу чи підрозділу поліції, заголовок (указується термін, на який складено план), текст, підпис, дата складання.
Таким чином, п. 1 розд. III Інструкції з організації планування в системі національної поліції України не містить такого обов`язкового реквізиту плану як резолюція керівника.
Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність притягнення  позивача до відповідальності за порушення пп. 46 п. 12 розд. II Інструкції з діловодства в системі Національної поліції України.
Щодо встановленого порушення позивачем  п. 14 р. V Порядку проведення службових розслідувань, а саме, допущення порушень під час організації роботи дисциплінарної комісії у ході проведення службового розслідування, суд апеляційної інстанції зазначає наступне. 
Як вбачається з висновку службового розслідування, пояснення поліцейського, стосовно якого проводилось службове розслідування та інших осіб зафіксовано на бланках невстановленого зразка, зокрема, на бланку пояснення майора поліції ОСОБА_13 у полі «найменування підрозділу, працівник якого отримує пояснення» зазначено УПП в Сумській області ДПП НПУ, а не ЦЗ ГУНП. Також у поясненні старшого сержанта поліції ОСОБА_14 зазначена застаріла термінологія «органів внутрішніх справ». Крім того, до бланків пояснень не внесено відомості  про посаду, звання, прізвище, ім`я, по батькові осіб, що одержують пояснення, а також пояснення не підписані особами, які їх отримували.
Зазначений висновок було підписано заступником начальника ЦЗ ГУНП - начальником автотранспортного відділу Авраменко А.М. як головою дисциплінарної комісії та наданий на затвердження керівництву ГУНП.
Відповідно до п. 14 розд. V Порядку проведення службових розслідувань, під час розгляду справи у формі письмового провадження поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, падає пояснення в письмовій формі. У письмовому поясненні поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та інших осіб зазначаються посада, звання, прізвище, ім`я, по батькові особи, що одержує пояснення; прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце роботи, посада, адреса проживання особи, що надає пояснення, а якщо пояснення надається поліцейським, додатково зазначаються відомості про освіту, час служби в поліції та на займаній посаді; попередження особи про право відмовитися надавати пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначено законодавством України; надання особою, що надає пояснення, згоди па обробку та використання в службових документах поліції її персональних даних.
Пояснення поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, та інших осіб може фіксуватися на бланку пояснення, зразок якого наведена в додатку до цього Порядку.
Отримання пояснень від поліцейського, який перебуває під вартою, здійснюється через адміністрацію місця ув`язнення шляхом його повідомлення про необхідність надіслати пояснення на зазначену дисциплінарною комісією адресу.
Отримання пояснень від поліцейського, який перебуває па чергуванні або патрулюванні, здійснюється лише після закінчення ним чергування, патрулювання або заміни його іншим поліцейським, а від поліцейського, який перебуває у стані алкогольного, наркотичного або токсичного сп`яніння. - після його протверезіння.
Письмове пояснення підписують особа, яка отримувала пояснення, та особа, яка надала пояснення, із зазначенням дати його надання.
Тобто, вказаний пункт порядку стосується процедури відібрання письмових пояснень від поліцейського стосовно якого проводиться службове розслідування та не передбачає, що такі пояснення повинен відбирати саме голова дисциплінарної комісії.
Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що висновок відповідача  про порушенні ОСОБА_1 пункту 14 розділу V Порядку  протиправний та  н підтверджений належними  доказами.
Підставою для накладення дисциплінарного стягнення є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях поліцейського ознак дисциплінарного проступку, зокрема протиправної поведінки, шкідливих насідків та причинного зв`язку між ними і дією (бездіяльністю) порушника дисципліни. Ці обставини, як і причини та умови, що їх зумовили, а також ступінь вини поліцейського з`ясовуються під час службового розслідування, за наслідками якого начальник вирішує питання щодо наявності чи відсутності у діянні поліцейського складу дисциплінарного проступку та, відповідно, вирішує питання щодо наявності чи відсутності підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності, обґрунтовуючи при цьому своє рішення у відповідному наказі, у тому числі в частині обрання виду стягнення.
Дисциплінарне провадження передбачає порушення дисциплінарної справи, розслідування обставин проступку, розгляд справи посадовою особою, прийняття рішення за наслідками розгляду.
Зокрема, висновок службового розслідування повинен містити привід для призначення службового розслідування, суть встановленого порушення та його наслідки, чим підтверджується чи виключається вина працівника, обставини, що пом`якшують і посилюють його відповідальність, причини га умови, що сприяли порушенню, прийняті або запропоновані заходи по їх усуненню, пропозиції про застосування конкретного виду дисциплінарного стягнення або міри громадського впливу, направлення матеріалів в слідчі органи або про припинення службового розслідування.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постанові Верховного Суду від 06.02.2020 р. по справі № 826/2916/17.
Згідно із ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що висновок відповідача про здійснення позивачем дисциплінарного проступку необґрунтований, оскільки встановленні висновком службового розслідування порушення не підтверджені належними доказами та з 22.01.2020 р. позивач фактичноне виконував обов`язки начальника центру забезпечення ГУНП у Сумській області, у зв`язку з чим оскаржуваний пункт 2 наказу  Головного управління Національної поліції в Сумській області № 427 від 30.03.2020 р. необґрунтований та підлягає скасуванню.
Щодо стягнення  на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Сумській області витрати на правничу допомогу, суд апеляційної інстанції зазначає наступне. 
Статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що стягнення судових витрат стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).
Згідно із ч. 2 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (п. 1 ч. 3 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).
 Відповідно до  ч. 6  ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.  7 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).  
Статтею 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", визначено, що інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
 Згідно із ч. 3 ст. 4 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).
Відповідно до  п.п. 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 р. № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що до правової допомоги належать консультації та роз`яснення з правових питань, складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
У пункті 269 Рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження витрат з оплати професійної правової допомоги подано наступні документи: договір № 0204/20/3 від 02.04.2020 р. про надання правової допомоги, укладений між ОСОБА_1 та адвокатським об`єднанням "Маківського" в особі керуючого партнера Маківського О.В.;  додаткову угоду  про вартість надання послуг;  акт приймання наданих послуг по договору № 0204/20/3 від 02.04.2020 р. про надання правової допомоги загальна вартість послуг склала 1600 грн., з яких: підготовка адміністративного позову - 1000 грн., представництво інтересів клієнта у підготовчому засіданні (у кількості 1) - 600  грн.; рахунок  № 95 від 24.12.2020 р. за юридичні послуги, згідно договору № 0204/20/3 від 02.04.2020 р. у розмірі 1600  грн. 
Таким чином, оскільки позивачем надано необхідні докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що витрат на професійну правничу допомогу підтверджені належними доказами  та підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Сумській області.
Доводи апелянта спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням. 
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі “Hirvisaari v. Finland” від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі “Ruiz Torija v. Spain” від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Керуючись ст. ст. 243, 308, 315, 316, 317, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -    

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Сумській області  залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.01.2021 року по справі № 480/3307/20  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили  з дати її прийняття та може бути оскаржена  протягом тридцяти днів з дня  складення повного судового рішення шляхом подачі  касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		О.В. Присяжнюк	
Судді	   	Я.В. П`янова    Л.В. Любчич   	
Повний текст постанови складено  29.04.2021 року