ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2021 року 
м. Черкаси

Справа № 712/7043/20		
Провадження № 22-ц/821/924/21		
Категорія: 304090000  	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В. 
суддів: Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.
за участю секретаря: Винник І.М.

учасники справи: 
позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»
відповідач: ОСОБА_1 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на заочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 грудня 2020 року (ухваленого в приміщенні Соснівського районного суду м. Черкаси під головуванням судді Борєйко О.М.) у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

23 липня 2020 року Акціонерне товариство Комерційний Банк«ПриватБанк» звернулось до Соснівського районного суду м. Черкаси із позовом до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості, посилаючись в обгрунтування заявленого позову на те, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, в зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 29 березня  2011 року, згідно якої відповідачу  було відкрито кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування карткового рахунку.
В подальшому позивачем розмір кредитного ліміту відповідачу був збільшений  до 6900 гривень.
Позивач вказує, що відповідно до ст. 634 Цивільного кодексу України, договір про надання банківських послуг є договором приєднання, який складається із заяви відповідача, «Умов та правил надання банківських послуг» та «Тарифів банку», викладених на сайті: www.ргіvatbank.ua.
Підписом у заяві відповідач підтвердив, що він повністю був проінформований про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.
Позивачем зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконано у повному обсязі, а саме: надано відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, в межах встановленого кредитного ліміту.  
Внаслідок неналежного виконання відповідачем ОСОБА_1 умов договору про надання банківських послуг, заборгованість останнього перед позивачем станом на 30 квітня  2020 року становить 100 200,76 грн., яка складається із наступного: 2 155,63 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 96 445,13 грн. – заборгованість за простроченими відсотками; 1 600 грн. –пеня.
Посилаючись на викладене та приймаючи до уваги той факт, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання зобов`язань та не приймає заходи щодо погашення існуючої заборгованості,АТ КБ «ПриватБанк» звернулося із відповідним позовом до Соснівського райсуду м. Черкаси і просило постановити судове рішення, яким стягнути із ОСОБА_1 на свою користь заборгованість у загальному розмірі 100 200,76 грн. за кредитним договором № б/н від 29 березня  2011 року,а також понесені банком судові витрати по справі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси  від 17 грудня 2020 рокупозовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість станом на 30 квітня 2020 року за договором №б/н від 29 березня 2011 року у розмірі 2 155,63 грн. заборгованості за тілом кредиту, а також судові витрати по сплаті судового збору у сумі 45,19 грн., а всього – 2 200,82 грн. В іншій частині заявлених позовних вимог відмовлено.
Рішення суду, зокрема, мотивоване тим, що відсутні підстави вважати, що  при укладенні договору позивач дотримався умов, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови  кредитування та узгодження з споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими АТ КБ «Приватбанк».
Водночас, вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав і у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 Цивільного кодексу України позивач не пред`являв.
Укладений між сторонами кредитний договір від 29 березня 2011 року у вигляді анкети – заяви, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним).
Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку позивачу не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання  боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд погодився, що позивач вправі вимагати захисту своїх порушених прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів і в цій частині задоволив позовні вимоги.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі, поданій 12 квітня 2021 року, АТ КБ «ПриватБанк» вважаючи, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм матеріального і процесуального права, при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для вирішення спору по суті, просило суд скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 грудня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог банку та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі, а також стягнути з відповідача ОСОБА_1 понесені банком судові витрати.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга, зокрема, мотивована тим, що відповідач, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, висловив свою згоду з формою договору та його умовами, в тому числі із нарахованими відсотками та неустойкою. Жодних заперечень щодо розміру боргу відповідач не висловлював, що свідчить про його мовчазну згоду; договір у встановленому законом порядку ОСОБА_1 не оспорювався та не визнавався недійсним. 
Крім того, АТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що разом з Анкетою-заявою відповідач підписав Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Уніерсальна, 55 днів пільгового періоду», якою визначені: базова відсоткова ставка за користування кредитом 2,5% на місяць; розмір щомісячних платежів у розмірі 7% від заборгованості; строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним; штраф за порушення строків платежів – 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій; порядок нарахування пені за невчасне погашення заборгованості.
Банк вказує, що виписка по рахунку доводить, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомати, розплачувався за товар в магазині.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Фактичні обставини справи 

29 березня 2011 року ОСОБА_1 було підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. У вказаній Анкеті-заяві зазначено, що підписант згоден з тим, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між клієнтом і банком договір про надання банківських послуг.
До позовної заяви банк додав копію анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк», яка підписана сторонами, витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, розрахунок заборгованості, довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду.
Як вбачається із вищевказаної анкети-заяви, остання містить фактично анкетні дані ОСОБА_1 , підпис позичальника та датована 29 березня 2011 року. В даній заяві вказано суму кредиту 5 000 грн. Проте відсутня процентна ставка по кредиту, процент в місяць, щомісячна комісія, а також розмір пені і штрафу (а.с.19).
На обґрунтування фактичної суми заборгованості, позивачем по справі АТ КБ «ПриватБанк» надано суду розрахунок заборгованості за договором б/н від 29 березня 2011 року, укладеного між ПриватБанк та клієнтом ОСОБА_1 , з якого вбачається, що загальна сума заборгованості відповідача по кредиту становить 100 200,76 грн., яка складається із наступних складових: 2 155,63 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 96 445,13 грн. – заборгованість за простроченими відсотками; 1 600 грн. – пеня.(а.с.17-10)
Довідкою про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду, крім іншого, передбачено: базову відсоткову ставку за користування кредитом 2,5% на місяць; розмір щомісячних платежів у розмірі 7% від заборгованості; термін внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним; штраф за порушення строків платежів – 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій; порядок нарахування пені за невчасне погашення заборгованості.

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).
Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.
Апеляційний суд переглядає рішення лише в частині вимоги банку про стягнення заборгованості за просроченими відсотками та нарахованої пені.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 29 березня 2011 року ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. У вказаній анкеті-заяві зазначено, що підписант згоден з тим, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між клієнтом і банком договір про надання банківських послуг.
Як вбачається із вищевказаної анкети-заяви, остання містить фактично анкетні дані ОСОБА_1 , підпис позичальника та датована 29 березня 2011 року. Заява містить відмітку про бажаний кредитний ліміт по платіжній карті кредитка «Універсальна»/GOLD - 5000 грн. Проте відсутня процентна ставка по кредиту, процент в місяць, щомісячна комісія, а також розмір пені і штрафу (а.с.86).
З довідки SAMDN50000043018156 про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду вбачається, що ОСОБА_1  29 березня 2011 року ознайомлений з умовами кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», зокрема: валюта розрахунку – UAH, базова відсоткова ставка в місяць (нараховується на залишок непростроченої заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів на рік) - 2,5%; розмір щомісячних платежів – 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості; процентна ставка (в місяць) на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування – 4,5%; також наявні умови стягнення пені та штрафів. (а.с. 87)
Відповідно до довідки № б/н ОСОБА_1 виданікредитні картки (а.с. 85):
НОМЕР_1 , 29 березня 2011 року відкриття, термін дії – листопад 2014 року;
НОМЕР_2 , 16 ргудня 2015 року відкриття, термін дії – грудень 2019 року;
НОМЕР_2 , 28 квітня 2016 року відкриття, термін дії – грудень 2019 року.
Відповідно до довідки № б/н про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки вбачається, що 29 березня 2011 року відбувся старт карткового рахунку № НОМЕР_1 , 29 березня 2011 року було встановлено кредитний ліміт в розмірі 5900,00 грн., який 25 травня 2011 року збільшено до максимального розміру в 6900,00 грн. та 20 січня 2020 року зменшено до 0,00 грн. (а.с. 84)
З розрахунку заборгованості вбачається, що загальна сума заборгованості за договором б/н від 29 березня 2011 року, укладеного між ПриватБанк та клієнтом ОСОБА_1 , становить 100 200,76 грн., яка складається з: 2155,63 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 96 445,13 грн. – заборгованість за простроченими відсотками; 1600,00 грн. – пеня.(а.с.74-77)
При цьому з розрахунку також вбачається, що у різні періоди банком застосовувалась різна процентна ставка, яка становила як 2,5 % так і 2,9 % та 3,6 %. в місяць.
Обґрунтовуючи підстави для стягнення відсотків, банк посилається на те, що відповідач був ознайомлений з відсотковою ставкою по кредиту, що підтверджується його підписом в довідці про умови кредитування, яку суд першої інстанції неправомірно не взяв до уваги.
Колегія суддів погоджується з таким доводами АТ КБ «ПриватБанк» частково.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитними коштами та пені.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємну частину спірного договору, а також довідку про умови кредитування.
Зазначена довідкапро умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» підписана відповідачем (а. с. 87).
Заперечень щодо підпису указаної довідки відповідачем не надано.
Довідка визначає, зокрема, ставка процентів за користування кредитом (2,5 % річних).
Вимогами цивільного процесуального законодавства передбачено, що суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Згідно вимог ЦПК України учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки.
Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.
Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову.
У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків.
За змістом частин другої, третьої статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відхиляючи прийняття довідки про умови кредитування, суд першої інстанції зазначив, що позивач не підтвердив правовий зв`язок між підписаною довідкою та анкетою-заявою.
Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, оскільки довідка підписана в той же день, що і анкета-заява, та містить деталізовані умови кредитування. Заперечень щодо підпису указаної довідки відповідачем не надано. А тому, довідка про умови кредитування є частиною договору, оскільки містить узгоджені з позичальником умови, на яких відповідач користувався кредитними коштами.
У вказаній довідці процентна ставка узгоджена із позичальником в розмірі 2,5% на місяць, тобто 30 % річних. Однак у розрахунку заборгованості банк нараховував проценти, починаючи з 01 вересня 2014 року за ставкою 34,8 % річних, з 01 квітня 2015 року за ставкою 43,2 % річних, що свідчить про неправомірні дії банку щодо підвищення процентної ставки, оскільки це виходить за межі узгодженого сторонами договору розміру процентів за користування грошовими коштами.
Підтверджень узгодження з відповідачем ОСОБА_1 таких відсоткових ставок банк не надав.
При цьому, посилання банку як на правомірність своїх дій щодо підвищення розміру процентної ставки на Умови та Правила надання банківських послуг, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на таке.
Умови та Правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений.
Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.
Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).
Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився саме з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за підвищеною ставкою.
Отже, суд апеляційної інстанції не бере до уваги надані позивачем Умови та Правила, а тому вважає, що проценти підлягають стягненню за процентною ставкою 30 % річних, яка узгоджена із відповідачем.
Суд враховує, що заборгованість нарахована банком за значний період з моменту видачі кредитної карти 29 березня 2011 та до 30 квітня 2020 року, тіло кредиту відповідно до виписки по рахунку та розрахунку заборгованості за весь період змінювалось, банк не надав розрахунок заборгованості по відсоткам за узгодженою з відповідачем ставкою (3 % на місяць, 30 % на рік).
Відтак, за відсутності спеціального програмного забезпечення, за допомогою якого банк нараховував суму заборгованості, суд позбавлений можливості самостійно розрахувати розмір заборгованості за відсотками за користування кредитом, виходячи із ставки, яка зазначена в довідці про умови кредитування в розмірі 2,5% на місяць.
Доказування наявності між сторонами у справі кредитних правовідносин, умови таких правовідносин, факт їх порушення позичальником, а також розмір, складові заборгованості, в тому числі і за відсотками за користування кредитом, період їх існування і нарахування, тощо (підстави і предмет позову), є обов`язком саме позивача у справі.
У частині 2 ст. 13 ЦПК України, яка регламентує диспозитивність цивільного судочинства, визначено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумнів у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної зави.
Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
На позивача покладений обов`язок з врахуванням предмету і підстав позову довести в суді ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог і відповідно, що є підстави до застосування до спірних правовідносин відповідних положень чинного законодавства України. Тобто, позивач повинен довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ЦПК України, зазначені ним обставини.
Однак, банк доказів щодо наявності підстав для нарахування заборгованості за відсотками, що перевищують 30% річних (2,5% на місяць), не надав, власних розрахунків заборгованості за відсотками в розмірі, що узгоджений з позичальником, не навів.
Перед судом є обов`язок здійснити розрахунок заборгованості за відсотками в розмірі 2,5% на місяць, проте враховуючи, що тіло кредиту змінювалось впродовж майже 10 років, без спеціального програмного забезпечення, не є можливим.
Також не вбачається можливим суду самостійно провести розрахунок пені.
У зв`язку з викладеним, суд апеляційної інстанції вважає, що позивач має право на стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за ставкою 30% річних (2,5% на місяць), але так як таких розрахунків банк не надав, тому у задоволенні вимоги про стягнення відсотків належить відмовити у зв`язку з недоведеністю суми заборгованості за відсотками та пенею.
Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;   3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає до часткового задоволення, а мотивувальна частина рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині – підлягає зміні в частині визначення правових підстав відмови в задоволенні заявлених банком позовних вимог, з урахуванням мотивів, викладених у цій постанові.
Оскільки фактично суд відмовляє у задоволенні вимоги банку про стягнення заборгованості за простроченими відсотками та пенею, тому судові витрати, понесені АТ КБ «ПриватБанк», залишаються за ним.

Керуючись ст.ст. 258, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.
Мотивувальну частину заочного рішення Соснівського районного суду м. Черкаси  від 17 грудня 2020 року -змінити в оскаржуваній частині, виклавши її в редакції цієї постанови.
В рештізаочне рішення Соснівського районного суду м. Черкаси  від 17 грудня 2020 року по вказаній справі –залишити без змін.
Судові витрати, понесені у зв`язку із переглядом справи в суді апеляційної інстанції - залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча                                   О.В. Карпенко

Судді                                  Л.І. Василенко                                                                         
                                                                                 В.Г. Бородійчук

/повний текст постанови суду виготовлений 20 травня 2021 року/