ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2021 року	Львів	Справа № 163/2126/19 пров. № А/857/8144/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді                                                       Хобор Р.Б.,
суддів                                                                            Кухтея Р.В.,  Судової-Хомюк Н.М.
з участю секретаря судового засідання                           Максим Х.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Любомльського районного суду Волинської області від 26 березня 2021 року у справі № 163/2126/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці Держмитслужби про скасування постанови про порушення митних правил, 

                                                            В С Т А Н О В И В:

02 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою у якій просить суд ухвалити додаткове судове рішення про стягнення витрат на правничу допомогу.
Додатковим рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 26 березня 2021 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу професійну допомогу відмовлено.
Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу, в якій просить додаткове рішення скасувати та постановити нове рішення, яким заяву про стягнення витрат на правничу професійну допомогу задовольнити. 
У обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає те, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, неповно з`ясував обставини справи та зробив помилковий висновок про відмову у задоволенні заяви. 
Таку позицію позивач пояснює тим, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що судові витрати, понесені позивачем, підтверджені доказами, які позивач долучив до заяви, зокрема, договором, актом виконаних робіт та банківським документом про оплату вартості наданих адвокатом послуг. 
Позиція відповідача щодо стягнення витрат на правничу допомогу, які поніс позивач зводиться до того, що позивач не надав доказів вартості години роботи адвоката та кількості затраченого адвокатом часу, що не дає можливості з`ясувати вид та обсяг наданих адвокатом послуг.
Заслухавши суддю – доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.
Суд першої інстанції встановив те, що рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 03 вересня 2020 року задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Волинської митниці Держмитслужби про визнання протиправною і скасування постанови у справі про порушення митних правил. 
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15 грудня 2020 року апеляційну скаргу Волинської митниці Держмитслужби залишено без задоволення, а рішення Любомльського районного суду Волинської області від 03 вересня 2020 року у справі № 163/2126/19 - без змін.
02 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою у якій просить суд ухвалити додаткове судове рішення про стягнення витрат на правничу професійну допомогу, які він поніс у зв`язку з судовим розглядом справи № 163/2126/19, в розмірі 38000 гривень, оскільки в рішенні Любомльського районного суду Волинської області від 03 вересня 2020 року розподіл судових витрат не здійснено.
Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав документів про вид та обсяг наданих адвокатом послуг, внаслідок чого неможливо оцінити їх на предмет необхідності, розумності та співмірності. 
Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком з огляду на наступні обставини.
Частиною 1 статті 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини 1 статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно з частиною 3 та 4 статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до частини 7 статті 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Апеляційний суд встановив те, що відповідач заперечив проти розміру витрат позивача на правничу допомогу в сумі 38000 грн. та вказав, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їх розміру. Водночас, звернув увагу на те, що позивач не надав детального опису наданих адвокатом послуг, внаслідок чого суд позбавлений можливості застосувати вказані вище критерії до розподілу судових витрат.
Апеляційний суд погоджується з доводами відповідача та вважає, що суд першої інстанції не мав об`єктивної можливості оцінити суму витрат позивача за надання адвокатом правничих послуг на предмет реальності та необхідності наданих адвокатом послуг та з`ясувати вид та обсяг наданих адвокатом послуг.
Це пов`язано з тим, що позивач не надав детальний опис наданих адвокатом послуг із вказівкою на їх вид, тривалість та ціну.
Тому, апеляційний суд погоджується із позицією суду першої інстанції про відмову в задоволенні заяви про стягнення витрат позивача на правничу допомогу.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, та  такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржене додаткове рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

                                                  П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а додаткове рішення Любомльського районного суду Волинської області від 26 березня 2021 року у справі № 163/2126/19 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя	 	Р. Б. Хобор 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк  	
Повний текст постанови складений 03.06.2021 року