Справа № 428/3277/20 
Провадження № 22-ц/810/182/21 

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2021 року місто Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Карташов О.Ю.

судді Коновалова В.А., Луганська В.М.

за участю секретаря судового засідання Залюшного О.Г.

учасники справи:
позивач –  ОСОБА_1 
відповідачі – Луганська обласна прокуратура, Державна казначейська служба України

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку 

апеляційні скарги
ОСОБА_1 ,
ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 
на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 20 січня 2021 року, ухвалене у складі судді Шубочкіної Т.В., в залі судових засідань Сєвєродонецького міського суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку
за позовом  ОСОБА_1 до Луганської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства та прокуратури, - 

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Луганської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства та прокуратури, у якому просив стягнути з Держави Україна в особі Державного казначейства України шляхом списання в безспірному порядку суми 3 000 000 грн на відшкодування моральної шкоди, на відшкодування матеріальної шкоди суми 5 000 грн, кошти затрачені на придбання палива для автомобілю, суми 1174,44 грн, кошти витрачені під час поїздки на засідання Верховного суду 10.10.2020 та суми 55 000 грн судових витрат.
Позовна заява обґрунтована тим, що в 2015 році відносно ОСОБА_1 була порушена кримінальна справа № 42015130000000062 за ч. І ст. 262, ч. І ст. 263 КК України, за розглядом якої Лисичанським міським судом Луганської області 30.07.2018 року був ухвалений виправдувальний вирок.
Внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного проведення в ході розслідування кримінальної справи обшуку, та інших процесуальних дій, позивачу було завдано моральних страждань, його звичайний образ життя було порушено, погіршився стан здоров`я, йому було завдано моральну шкоду.
Посилаючись на наведені обставини, позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 20 січня 2021 року ухвалено позовну заяву ОСОБА_1 до Луганської обласної прокуратури, Держави Україна в особі Державного казначейства України про відшкодування шкоди, завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства та прокуратури задовольнити частково.
Стягнути з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 в якості відшкодування матеріальної шкоди суми в розмірі 1174 (одна тисяча сто сімдесят чотири) гривні 44 копійки шляхом списання коштів з відповідних рахунків.
В задоволенні інших вимог відмовити.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не в повній мірі довів незаконність дій відповідачів, які спричинили матеріальну шкоду, причинно-наслідковий зв`язок між завданою позивачу шкодою та діями з боку відповідачів, які це спричинили. 
Позивачем не надано жодних доказів завдання йому моральної шкоди та не обґрунтовано її розмір, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.
Суд вважав за можливе стягнути на користь позивача вартість залізничних квитків у сумі 1174,44 грн для проїзду до Верховного Суду.

В апеляційних скаргах позивач ОСОБА_1 та адвокат Мєдвєдєв С.С. посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просять скасувати рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 20 січня 2021 року та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Доводи апеляційних скарг зводяться до того, що оскільки відносно позивача судом винесено виправдувальний вирок, його обвинувачення у вчинені злочину було незаконним та таким, що призвело до заподіяння моральної шкоди, а тому наявні підстави для задоволення пред`явлених вимог.

Луганською обласною прокуратурою подано відзив на апеляційну скаргу, у якому ставиться питання про залишення рішення суду без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

У судовому засіданні  ОСОБА_1  надав усні пояснення по суті справи, доводи скарги підтримав, зазначивши при цьому, що рішення суду першої інстанції є помилковим, а також прийнятим з порушенням норм матеріального права.
Представник Луганської обласної прокуратури Смирнов О.О. надав пояснення, в яких зазначив, що суд першої інстанції правомірно вирішив цей спір, правильно застосувавши норми матеріального й процесуального права.

Відповідно до положень ч. 1- 4 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин що об`єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з п. 1-5 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Судом встановлено, що 18.03.2015 року відносно ОСОБА_1 було порушено кримінальне провадження № 42015130000000062.
08.07.2015 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.І, ч.2 ст.262, ч.І ст.263 КК України, а 20.08.2016 року обвинувальний акт направлений до Лисичанського міського суду Луганської області.
Вироком Лисичанського міського суду Луганської області від 30.07.2018 року ОСОБА_1 визнаний невинуватим у пред`явленому йому обвинувачені та виправданий за недоведеністю в його діяннях складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.263, ч. 1 ст.262 КК України.
Ухвалою Луганського апеляційного суду від 15.02.2019 року вирок Лисичанського міського суду Луганської області від 30.07.2018 року залишений без змін.
Постановою Верховного Суду від 10.10.2019 року ухвала Апеляційного суду Луганської області залишена без змін.
ОСОБА_1 з 15.01.1999 року проходив службу в органах внутрішніх справ. 16.04.2015 року його було звільнено згідно наказу №130 о/с «По особовому складу» з посади оперуповноваженого сектору карного розшуку Кремінського РВ УМВС України в Луганській області за п.64 «е» Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС, - за порушення дисципліни. Його права були поновлені постановою Луганського окружного адміністративного суду від 04.11.2015 року, якою ОСОБА_1 поновлено на роботі.
Позивача 18.11.2016 року було звільнено з лав органів внутрішніх справ у запас ЗС України за пМ «б» - через хворобу. Згідно свідоцтва про хворобу №131 від 01.09.2016 року (на момент звільнення) військово-лікарської комісії ДУ «ТМО МВС України по Луганській області» ОСОБА_1 встановлений діагноз: «ЗЧМТ, струс головного мозку. Забій м`яких тканин голови (травма 08.12.2008 року при виконанні службових обов`язків). Посттравматична енцефалопатія II ст. змішаного генезу, стадія декомпенсації (посттравматична 2008 р., гіпертонічна), синдром лікворної дисциркуляції; виражений астено-вегетативний синдром з частими вегето-судинними пароксизмами. ТІА в вертебро- базилярному басейні (17.08.2015 р.). Гіпертонічна хвороба II (ГЛИІ), ступінь 2, ризик 3. Кризова течія. ІХС. Дифузний кардіосклероз. Стенокардія напруження. СН-І. ФК-ІІ. Ангіопатія сітківки обох очей. Травма пов`язана з виконанням службових обов`язків. Захворювання пов`язано з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Непридатний до військової служби у мирний час, обмежено придатний у воєнний час».
Рішенням комісії Міністерства внутрішніх справ України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій № 8ІІ/ХІІІ/41 від 08.09.2016 року ОСОБА_1 наданий статус учасника бойових дій.

Так, статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
Порядок відшкодування такої шкоди визначається законом (частина сьома статті 1176 ЦК України).
Статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» № 266/94 ВР від 01 грудня 1994 року передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 
1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;
2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу;
3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.
Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадках постановлення виправдувального вироку суду (пункт 1 частини першої статті 2 Закону).
Положеннями статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що громадянинові відшкодовується (повертається), в тому числі й моральна шкода.
Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів Державного бюджету (стаття 4 вказаного Закону).
Відповідно до частини другої статті 25 Бюджетного кодексу України, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.
Відповідно до статті 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави.
Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яке, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.
Статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що розмір відшкодування повинен бути не меншим одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Тобто Законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати.
Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.

У постанові Великої Палати Верховного суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що «моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.
Аналогічний висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19), Верховним Судом у постановах від 21 жовтня 2020 року у справі № 754/8730/19 (провадження № 61-9673св20), від 03 березня 2021 року у справі № 638/509/19 (провадження № 61-7643св20), від 14 квітня 2021 року у справі № 520/14448/18 (провадження № 61-13986св20). 

У пунктах 1.1, 1.2 Рішення Конституційного Суду України від 27 жовтня 1999 року у справі № 1-15/99 зазначено, що кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження.

У зв`язку з наведеним, колегія судді дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у задоволені позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

Визначаючи строк перебування ОСОБА_1 під судом і слідством, колегія суддів вважає, що його початком є 20.08.2015 року, а останнім днем перебування позивача під слідством і судом є 30.07.2018 року, тобто 2 роки 11 місяців 10 днів.

Закон про державний бюджет на 2021 рік встановив мінімальну зарплату 6000 грн з 1 січня.

Таким чином, розмір моральної шкоди, завданої позивачу незаконними діями органу, що здійснює досудове розслідування, прокуратури та суду, складає – 212129,03 грн (35 місяців 10 днів х 6000 грн).

Враховуючи обсяг заподіяної позивачу шкоди, глибину та тривалість моральних страждань, пов`язаних із перебуванням позивача протягом вказаного періоду під слідством та судом, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для стягнення моральної шкоди у більшому розмірі, ніж мінімально визначений законом, в даному випадку - 212129,03 грн.
Відмовляючи у задоволенні вимог про відшкодування витрат на правову допомогу в сумі 55 000 грн, місцевий суд виходив із того, що на обґрунтування факту надання допомоги фахівцем у галузі права, стороною позивача не було надано суду першої інстанції будь-яких доказів, що підтверджують вчинення процесуальних дій, не надано доказів (акти виконаних робіт), з яких вбачалося б кількість часу витрачено адвокатом при наданні такої правової допомоги, що, в свою чергу, свідчить про відсутність підстав для задоволення цих вимог.

Проте, з таким висновком суду, в повному обсязі, погодитися не можна.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», громадянинові відшкодовуються - суми, сплачені у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги.

Згідно Договору про надання правової допомоги від 11.02.2017 року ОСОБА_1 та адвокат Мєдвєдєв С.С. визначили гонорар за участь адвоката у кримінальній справі в сумі – 5 000 грн.

Відтак, колегія суддів вважає, що вимоги позивача про відшкодування витрат на правову допомогу підлягають задоволенню в обґрунтованому розмірі – 5 000 грн.

Разом з тим, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо недоведеності позивачем вимог про відшкодування витрат на придбання пального на суму 5 000 грн, а також, в частині стягнення суми 1174,44 грн.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає за необхідне рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 20 січня 2021 року в частині відмови у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Луганської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства та прокуратури, сум, сплачених у зв`язку з поданням юридичної допомоги, скасувати та постановити і цій частині нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 – 212129,03 грн на відшкодування моральної шкоди та суму, сплачену у зв`язку з поданням юридичної допомоги – 5 000 грн.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 20 січня 2021 року в частині відмови у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Луганської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства та прокуратури, сум, сплачених у зв`язку з поданням юридичної допомоги, скасувати та постановити і цій частині нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 – 212129,03 грн на відшкодування моральної шкоди та суму, сплачену у зв`язку з поданням юридичної допомоги – 5 000 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 21 травня 2021 року.

Головуючий О.Ю. Карташов 

Судді В.А. Коновалова

В.М. Луганська