П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2021 року
м. Рівне
Справа № 2-295/10
Провадження № 22-ц/4815/952/21

Головуючий в Корецькому районному суді 
Рівненської області: суддя Кулик Є.В.
Ухвала суду першої інстанції проголошено
(вступна і резолютивна частини): 
о 15 год. 14 хв. 26.04.2021 у м. Корець
Рівненської області
Повний текст рішення складено: 29.04.2021 

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючий: суддя Хилевич С.В. 
судді: Боймиструк С.В., Ковальчук Н.М.
секретар судового засідання: Пиляй І.С.

учасники справи:
заявник (боржник) – ОСОБА_1 ;
заінтересована особа (стягувач): Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк";
суб`єкт оскарження – державний виконавець Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) Роєнко Роман Володимирович;

представники учасників справи:
заявника (боржника) – адвокат Деркач Денис Володимирович;

за участі: ОСОБА_1 та його представника - адвоката Деркача Дениса Володимировича,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Корецького районного суду Рівненської області від 26 квітня 2021 року у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк"; на дії державного виконавця Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Роєнка Романа Володимировича щодо визнання протиправною та скасування постанови про звернення стягнення на заробітну плату і зобов`язання вчинити певні дії, 
в с т а н о в и в:
У квітні 2021 року в суд звернувся ОСОБА_1 зі скаргою на дії державного виконавця Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Роєнка Р.В. щодо визнання протиправною та скасування постанови про звернення стягнення на заробітну плату і зобов`язання вчинити певні дії, заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" (далі – ПАТ "Дельта Банк"). Мотивуючи вимоги, вказувалося про те, що державним виконавцем Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Роєнком Р.В. (далі – державний виконавець) виконавче провадження ВП №53330665 про солідарне стягнення з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь ПАТ "Дельта Банк" 179 691 гривень відкрито з порушенням трирічного строку. Так, провадження відкрито 02 лютого 2017 року, а виконавчий лист видано 18 червня 2012 року, наслідком чого повинно було бути повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення. При цьому у м. Бровари Київської області він ніколи не проживав і жодного майна у цьому населеному пункті не має. Тобто виконавчий лист пред`явлено до виконання не за місцем виконання. 
Окрім того, про існування виконавчого провадження ВП №53330665 та оскаржуваної постанови про стягнення 20-ти відсотків заробітної плати дізнався 22 березня 2021 року з моменту повідомлення про це роботодавцем. Також вказував про свою незгоду із сумою боргу у 120 989, 81 гривень, адже протягом 2020-2021 років ним погашено значну суму на користь стягувача шляхом продажу іпотечного майна на аукціоні. Тому просив визнати протиправною і скасувати постанову державного виконавця щодо звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 10 березня 2021 року у виконавчому провадженні №53330665, винесену державним виконавцем, і зобов`язати його винести постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.
Ухвалою Корецького районного суду Рівненської області від 26 квітня 2021 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні скарги на дії державного виконавця. Стягнуто із заявника в дохід держави 454 гривні судового збору. 
У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликається на незаконність і необґрунтованість рішення суду, які полягали у неповноті з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушенні норм процесуального права, що призвело до помилкового вирішення справи, та неправильного застосування норм матеріального права.
На її обґрунтування зазначалося про недодержання судом при постановленні оскаржуваної ухвали вимог ст. 263 ЦПК України, а також хибність висновку про відкриття провадження за належною підвідомчістю. Судом залишено без уваги, що хоча боржник і працював у ТОВ "Фелікс Трейд", який знаходиться у АДРЕСА_1 , однак він ніколи не проживав та фактично не працював у цьому населеному пункті. Свої посадові обов`язки він виконував за місцем реєстрації свого місця проживання у АДРЕСА_2 . При цьому заявник посилався на те, що навіть на момент передачі виконавчого документа для виконання до Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) боржник був зареєстрований за вказаною адресою, в зв`язку з чим виконавчий лист повинен бути переданий за територіальністю до Млинівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління юстиції. 
Заявник звертав увагу на правову позицію Верховного Суду, що висловлена у постановах від 09 грудня 2020 року у справі №460/3537/20 та від 31 березня 2021 року у справі №380/7750/20. За її змістом, визначення місця виконання виконавчого документу щодо позивача (як фізичної особи-боржника) має відбуватися за зареєстрованим місцем проживання боржника. Будь-яка інша адреса місця проживання чи відомості про місце перебування особи-боржника можуть слугувати додатковою інформацією і сприяти примусовому виконанню рішення, але не використовуватися як юридичний факт. 
З наведених міркувань просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, прийнявши постанову, якою задовольнити скаргу ОСОБА_1 .
Відзив на апеляційну скаргу іншими учасниками справи не подавався, хоча про право його подати у термін до 18 червня 2021 року їм роз`яснено ухвалою Рівненського апеляційного суду від 27 травня 2021 року. 
Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції правильно виходив із відсутності підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 , оскільки жодних доказів, які свідчили би про порушення державним виконавцем вимог закону при винесенні 10 березня 2021 року постанови, якою звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, заявником надано не було, а матеріали справи їх не містять. З огляду на правомірність дій державного виконавця при винесенні оскаржуваної постанови заявнику відмовлено в задоволенні скарги на дії державного виконавця щодо визнання протиправною і скасування постанови про звернення стягнення на заробітну плату та зобов`язання вчинити певні дії.
Як з`ясовано, 18 червня 2012 року Корецький районний суд Рівненської області на підставі рішення цього ж суду від 07 жовтня 2010 року видав виконавчий лист №2-295/10 про солідарне стягнення з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь ПАТ "Дельта Банк" 179 691, 08 гривень заборгованості за кредитним договором №358-012/ФК-08 від 29 серпня 2008 року. 10 жовтня 2012 року даний виконавчий документ вперше прийнято до виконання.
В подальшому його неодноразово було повернуто стягувачу – 27 листопада 2013 року відповідно до п. 3 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" та 02 квітня 2015 року на підставі п. 8 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження".
Постановою головного державного виконавця Корецького районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Рівненській області від 02 лютого 2017 року накладено арешт на все майно боржника.
Згодом, 02 лютого 2017 року, Корецьким районним відділом державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Рівненській області з письмової відповіді Пенсійного фонду України №1023143684 встановлено зареєстровану адресу місця роботи ОСОБА_1 : ТОВ "Фелікс Трейд", АДРЕСА_1 .
22 лютого 2017 року постановою головного державного виконавця Корецького районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Рівненській області відповідно до заяви стягувача звернено стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи ОСОБА_1 , яку направлено для виконання роботодавцю боржника.
Зважаючи на те, що боржник не проживає на території Корецького району Рівненської області, належного на праві власності майна не має, а працює в ТОВ "Фелікс Трейд" в м. Бровари Київської області, 30 червня 2017 року виконавчий лист 2-295/10 від 18 червня 2012 року передано на виконання до Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області.
З письмової відповіді Пенсійного фонду України від 22.02.2021 №1069346163 вбачається, що ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , офіційно працевлаштований і отримує дохід в ТОВ "СА Україна", що знаходиться у АДРЕСА_3 .
Постановою державного виконавця від 10 березня 2021 року звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у розмірі 20 відсотків до виплати загальної суми боргу у розмірі 120 989, 81 гривень (з урахуванням виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій).
Вважаючи, що державним виконавцем оскаржувану постанову винесено без додержання вимог закону, а саме: виконавче провадження відкрито з порушенням трирічного строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, він ніколи офіційно не був зареєстрований та не проживав у м. Бровари Київської області, а також не погоджувався із розміром заборгованості, у квітні 2021 року в суд звернувся ОСОБА_1 зі скаргою на дії державного виконавця, вимагаючи визнати протиправною і скасувати постанову державного виконавця щодо звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 10 березня 2021 року у виконавчому провадженні №53330665 і зобов`язати його винести постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.
Повно і правильно з`ясувавши обставини справи та встановивши, що при вирішенні скарги до застосування не підлягають норми матеріального і процесуального права, на застосуванні яких наполягав позивач, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив ОСОБА_1 у задоволенні скарги.
Щодо доводів апеляційної скарги про помилковість відкриття виконавчого провадження не за місцем його проживання і реєстрації у с. Бокійма Млинівського району Рівненської області, а у м. Бровари Київської області, де він ніколи не мешкав, то вони є необґрунтованими. Так, станом на день пред`явлення виконавчого листа №2-295/10 від 18 червня 2012 року до примусового виконання ОСОБА_1 проживав у АДРЕСА_4 . В подальшому, 30 червня 2017 року, з огляду на ті факти, що боржник у Корецькому районі Рівненської області вже не проживає, майна не має, а працює у м. Бровари Київської області, даний виконавчий документ було передано на виконання до Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).
Згідно зі ст. ст. 20, 25 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції 1999 року) виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. 
Державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання відповідного органу державної виконавчої служби.
Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції 2016 року) передача виконавчих проваджень від одного державного виконавця до іншого, від одного органу державної виконавчої служби до іншого або до виконавчої групи здійснюється в порядку, визначеному Міністерством юстиції України.
Тому хибними є і твердження ОСОБА_1 про доцільність примусового виконання рішення Корецького районного суду Рівненської області від 07 жовтня 2010 року за місцем його проживання у Млинівському районі Рівненської області. Поготів, постанова державного виконавця Корецького районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Рівненській області від 30 червня 2017 року, якою передано виконавче провадження до Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області – заінтересованими особами не оскаржувалася і є чинною, тобто створює відповідні юридичні наслідки.
З викладених підстав не заслуговують на увагу і аргументи заявника про необхідність врахування правової позиції Верховного Суду, що висловлена у постановах від 09 грудня 2020 року у справі №460/3537/20 та від 31 березня 2021 року у справі №380/7750/20 з приводу визначення місця виконання виконавчого документу за зареєстрованим місцем проживання боржника. 
Крім цього, стаття 1291 Конституції України визначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
       Основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення (ст. 129 Конституції України). Зазначене конституційне положення кореспондується та відображено у ч. 1 ст. 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
       Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом. Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Не можна погодитися і з твердженнями автора апеляційної скарги про недодержання судом норм процесуального права. Так, згідно з абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Проте будь-яких доказів про існування таких процесуально-правових дефектів заявником надано не було, матеріали справи не містять, а судом не було здобуто.
Не встановлено апеляційним судом підстав для застосування норми ч. 3 ст. 376 ЦПК України, де наведено повний і вичерпний перелік обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення.
Решта доводів апеляційної скарги спростовані правильністю висновків суду попередньої інстанції і колегією суддів визнаються необґрунтованими, а тому до уваги взяті не можуть бути. 
Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства. 
Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio – дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. 
Підставою для прийняття постанови про відхилення апеляційної скарги відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення.
Керуючись ст. ст. 368, 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Корецького районного суду Рівненської області від 26 квітня 2021 року– без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 22.06.2021

Головуючий :                                                                 С.В. Хилевич

Судді:                 С.В.Боймиструк 

Н.М.Ковальчук