КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                                     
Апеляційне провадження № 22-ц/824/5802/2021                  
                                                                                                   справа № 756/14430/19
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
 24 травня  2021 року Київський апеляційний суд в складі:
 
            Суддя - доповідач:      Андрієнко А.М.
            Суддів:                          Соколової В.В.
                                                  Поліщук Н.В.
            При секретарі             Дроздовій Ж.В.
 
Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 29 січня 2021 року, постановлене суддею Шролик І.С. по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за договором позики,
 
У С Т А Н О В И Л А :
 
У жовтні 2019 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просила суд стягнути з відповідача на її користь суму боргу у розмірі 754 080,75 грн. за договором позики грошей від 30 травня 2016 року шляхом звернення стягнення на заставне майно: квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів та стягнути судові витрати. Свої вимоги обгрунтувала тим, що 30.05.2016 року між нею та ОСОБА_3 укладено договір позики, за умовами якого остання отримала в позику 754 080,75 грн. з терміном повного погашення заборгованості до 30.05.2021 року. На забезпечення виконання зобов`язань за договором позики 30.05.2016 року між позивачем ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_3 передала ОСОБА_2 в іпотеку належну їй на праві власності квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 34,50 кв.м, житловою площею 17,9 кв.м. Позичальник ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла. Позивач звернулась 03 серпня 2016 року до нотаріуса зі заявою про повідомлення спадкоємців померлої ОСОБА_3 про наявний борг спадкодавця в розмірі 754 080,75 грн., та їх обов`язок задовольнити вимоги кредитора. Нотаріус надав відповідь, що після смерті ОСОБА_3 спадщину прийняла лише одна особа ОСОБА_1 , права на спадкове майно станом на 11.04.2017 року не оформлювалися і свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Посилаючись на те, що відповідач, як спадкоємець боржника, зобов`язання за договором позики не виконує, заборгованість в сумі 754 080,75 грн. не погашена, посилаючись на положення ст.ст.1281,1282 ЦК України просила суд стягнути заборгованість шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, реалізувавши квартиру на електронних торгах.
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 29 січня 2021 року позовні вимоги задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за договором позики грошей від 30 травня 2016 року укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в сумі 754 080,75 грн. звернуто стягнення на заставне майно, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів. Стягнуто з ОСОБА_1 та користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 7961,21 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду, 23.02.2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, мотивуючи тим, що рішення винесено з грубим порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, зокрема вказала, що місцевий суд пропустив стадію підготовчого засідання по справі. Також вказує, що питання про стягнення боргу за даним договором вже було предметом судового розгляду між тими самими сторонами, з тих самих підстав, що унеможливлює звертатися щоразу з новими позовами про стягнення заборгованості, кожного разу, вказуючи новий спосіб стягнення. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання, а це означає, що вона не може бути застосована сама по собі без стягнення по основному зобов`язанню.
 У суді апеляційної інстанції  представник ОСОБА_1 просив задовольнити апеляційну скаргу, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Представник позивача ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення  суду першої інстанції - без змін. 
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість  постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга  не  підлягає    задоволенню з наступних підстав. 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з?ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
        Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що у позивача виникло право на звернення стягнення  на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за договором позики на спадкове майно, яке також має статус заставного майна шляхом проведення електронних торгів.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.  
Судом встановлено, що за умовами договору позики грошей, укладеного 30 травня 2016 року між позивачем ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , остання отримала в позику грошові кошти в сумі 754 080,75 грн. зі строком повернення до 30 травня 2021 року (а.с.14).
На забезпечення виконання зобов`язань за договором позики 30 травня 2016 року ОСОБА_3 передала ОСОБА_2 в іпотеку квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 34,50 кв.м, житловою площею 17,9 кв.м. (а.с.12-13).
ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_3 померла.
 Згідно з ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно   заяви за вх. № 22 від 03 серпня 2016 року ОСОБА_2 звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бровченка М.О. із заявою в порядку ст.ст.1281,1282 ЦК України про повідомлення спадкоємців, які приймуть спадщину, про грошові зобов`язання спадкодавця ОСОБА_3 (а.с.15).
Уповноважений представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , який діяв на підставі нотаріально посвідченого доручення від 03 серпня 2017 року, двічі 10 січня 2017 року та 12 січня 2017 року звернувся до спадкоємиці позичальника ОСОБА_1 , за різними адресами місця проживання, із вимогою про погашення заборгованості спадкодавця ОСОБА_3 в сумі 754 080,75 грн. Вимоги отримані відповідачем 17 січня 2017 року та 21 січня 2017 року відповідно (а.с.17-23).
Згідно висновку про вартість однокімнатної квартири, проведеної експертом оціночної діяльності ОСОБА_5 , вартість предмета іпотеки - однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 34,50 кв.м, житловою площею 17,9 кв.м, становить 798 212 грн. (а.с.24).
Постановою Верховного Суду від 11 вересня 2019 року (справа № 756/9068/17-ц, провадження № 61-1521св19) скасоване рішення Оболонського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2018 року та постанова Київського апеляційного суду від 26 грудня 2018 року. Ухвалено нове рішення про відмову ОСОБА_2 в задоволенні позову до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості. Як видно з мотивувальної частини судового рішення, позивач звертаючись до суду із вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки не обрав жодного способу його реалізації. Не зазначення конкретного пособу звернення стягнення на предмет іпотеки унеможливлює його виконання, відповідно не призведе до поновлення порушеного права позивача (а.с.51-60).
Згідно ст. 1219 ЦК України кредитні зобов`язання не є такими, що нерозривно пов`язані з особою боржника, а відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Водночас стаття 1282 ЦК України передбачає обов`язок спадкоємця задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину.
Зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.
Згідно з ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.
Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.
Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.
 
        За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
        Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.    
           Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 36 Закону).
           Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону України «Про іпотеку»). 
              Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону . 
         Відповідно до статей 12 і 33 Закону України «Про іпотеку» одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки.
           Закон України «Про іпотеку» визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина третя статті 33 цього Закону): судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).
            Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 Закону України «Про іпотеку»): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.
           Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (стаття 39 Закону України «Про іпотеку»); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 цього Закону).
            Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду  у постанові від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц процедура продажу предмета іпотеки, передбачена статтею 38 Закону, може бути застосована як спосіб задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки і в судовому порядку (про що суд згідно з абзацом п`ятим частини першої статті 39 Закону має вказати у судовому рішенні про задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки), і у позасудовому порядку (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).
          Проте звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, можливе лише за умови, що сторони договору іпотеки не передбачили цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, яке прирівнюється до такого договору за юридичними наслідками. Якщо ж сторони договору іпотеки передбачили такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону, є неналежним способом захисту.
         Відповідно до вказаних правових висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц, частина друга статті 36 Закону, яка встановлює, що визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки, означає, що у разі, якщо у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили обидва, вказані у частині третій статті 36 Закону, способи задоволення вимог іпотекодержателя (статті 37, 38 Закону), то їх наявність не перешкоджає іпотекодержателю застосувати: 1) судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом задоволення вимог іпотекодержателяу спосіб реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах; 2) позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса.
         Згідно з частиною першою статті 35 Закону у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (частина друга статті 35 Закону).
        За змістом припису частини другої статті 35 Закону визначена у частині першій цієї статті процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору (яка передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору) не є перешкодою для реалізації іпотекодержателем права звернутись у будь-який час за захистом його порушених прав до суду з вимогами: 1) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб його реалізації шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41-47 Закону) - незалежно від того, які способи задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили у відповідному договорі (в іпотечному застереженні); 2) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб продажу предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону) - якщо у відповідному договорі (в іпотечному застереженні) сторони цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя, встановлений статтею 38 Закону, не передбачили (передбачили тільки можливість передання іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону).
        Згідно з частиною четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.  
           Оскільки боржник за договором позики померла, зобов`язання перейшли до спадкоємця, що прийняв спадщину в межах спадкового майна.
Згідно з ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.
Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.
У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.
Відповідно до частин 2, 4 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. 
Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
З матеріалів справи вбачається, що позичальник - позивач у справі ОСОБА_2 у передбачений положенням ст. 1281 ЦК України шестимісячний строк, а саме 03 серпня 2016 року звернулась до нотаріуса із вимогою повідомити спадкоємців позичальника ОСОБА_1 із обсягом боргових зобов`язань спадкодавця, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . З часу смерті позичальника до часу звернення позичальника до нотаріуса з відповідною заявою пройшло лише три дні. Згідно відповіді нотаріуса, станом на 17 серпня 2016 року із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 звернулась лише ОСОБА_1 (а.с.15,16).
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги позичальника ОСОБА_2 надіслані шляхом подання відповідної заяви нотаріусу про повідомлення спадкоємців, які приймуть спадщину про обсяг боргових зобов`язань спадкодавця й обов`язок їх погасити, є належним сповіщенням, в розумінні положення ст.1281 ЦК України.
Крім того, з досліджених судом матеріалів вбачається, що уповноважений представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 , який діяв на підставі нотаріально посвідченого доручення від 03 серпня 2017 року, двічі 10 січня 2017 року та 12 січня 2017 року надсилав на адресу спадкоємця ОСОБА_1 вимогу про погашення заборгованості спадкодавця ОСОБА_3 в сумі 754 080,75 грн. Вимоги отримані відповідачем 17 січня 2017 р. та 21 січня 2017 року, що підтверджується зворотнім поштовим повідомленням. Доказів виконання спадкоємцем ОСОБА_1 боргових зобов`язань спадкодавця представником відповідача не надано.
Отже, суд погоджується із тим, що у позивача виникло право на звернення стягнення в рахунок погашення заборгованості за договором позики на спадкове майно, яке також має статус заставного майна.
Доводи апеляційної скарги, що питання про стягнення боргу за даним договором вже було предметом судового розгляду між тими самими сторонами, з тих самих підстав, не можуть бути прийняті судом, оскільки позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто, коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. 
Як вбачається із матеріалів справи  ухвалою Оболонського районного суду м.Києва від 26 жовтня 2020 року було закрито провадження по даній справі, однак, Постановою Київського апеляційного суду від 22 грудня 2020 року ухвалу Оболонського районного суду м.Києва від 26 жовтня 2020 року  було скасовано, а справу направлено до місцевого суду для продовження розгляду ( а.с.132-137) Таким чином питання щодо тотожності позовів вирішено Постановою Київського апеляційного суду від 22 грудня 2020 року, яка набрала законної сили і тому підстав для перегляду цього питання не вбачається. 
Судом встановлено, що позивачем вибрано судовий спосіб захисту порушеного права, передбачений ст.. 39 Закону України «Про іпотеку» шляхом проведення прилюдних торгів, хоча  у Договорі іпотеки   має місце іпотечне застереження. Однак, іпотечне застереження не позбавляє іпотеко держателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмета іпотеки з прилюдних ( електронних) торгів. 
 Відповідно до ст.. 39 Закону України «Про іпотеку» У разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються:
загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки;
опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя;
заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації (у разі необхідності);
спосіб реалізації предмета іпотеки;
пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки.
{Абзац сьомий частини першої статті 39 виключено на підставі Кодексу № 2597-VIII від 18.10.2018}
{Частина перша статті 39 в редакції Закону № 2478-VIII від 03.07.2018}
У разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
{Статтю 39 доповнено новою частиною згідно із Законом № 2478-VIII від 03.07.2018}
 Судом першої інстанції  визначено суму заборгованості за договором позики 754 080,75 грн. , предмет іпотеки -квартира АДРЕСА_2 та вартість іпотечного майна  на час розгляду справи 798 212 грн. (а.с.24). 
       За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував  обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про     задоволення позовних вимог.   
        Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

 Керуючись ст.ст.  367, 374, 375  ЦПК України, колегія суддів
 
П О С Т А Н О В И Л А:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  без задоволення..
Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 29 січня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з  дня її  прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.
 
Повний текст постанови складено 25   травня  2021 року.

 
Суддя - доповідач:     

Судді: