ПОСТАНОВА 
Іменем України

30 березня 2021 року                                                         м. Кропивницький
справа № 404/4064/20
провадження № 22-ц/4809/494/21 

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А. М., Карпенка О. Л.
за участі секретаря – Тимошенко Т.О.
учасники справи:
       позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач - Регіональний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ в Кіровоградській області, 
       розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Усатенка В`ячеслава Юрійовича, який представляє інтереси ОСОБА_1 , на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 08 грудня 2020 року у складі судді Павелко І.Л. і
В С Т А Н О В И В:
       В липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ в Кіровоградській області (далі – РСЦ МВС в Кіровоградській області) та просив:
-визнати неправомірним та скасувати наказ РСЦ МВС в Кіровоградській області від 19.06.2020 № 25 К/ТР про звільнення ОСОБА_1 ;
-поновити ОСОБА_1 на посаді документознавця І категорії територіального сервісного центру № 3541 (на правах відділу, м. Кропивницький) РСЦ МВС в Кіровоградській області з 24.06.2020;
-допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді документознавця І категорії територіального сервісного центру № 3541 (на правах відділу, м. Кропивницький) РСЦ МВС в Кіровоградській області;
-стягнути з РСЦ МВС в Кіровоградській області на свою користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу;
-стягнути з РСЦ МВС в Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі.
Позовна заява мотивована тим, що позивач працював в РСЦ МВС в Кіровоградській області з 03.10.2019 по 23.06.2020 на посаді документознавця І категорії територіального сервісного центру № 3541 (на правах відділу, м. Кропивницький) РСЦ МВС в Кіровоградській області.
Наказом РСЦ МВС в Кіровоградській області від 19.06.2020 № 25 К/ТР ОСОБА_1 звільнено відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з ліквідацією РСЦ МВС в Кіровоградській області згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 12.02.2020 № 79 «Деякі питання територіальних органів Міністерства внутрішніх справ», із припиненням державної служби, 23.06.2020.
Позивач вважає вказаний наказ незаконним і необґрунтованим, адже ліквідовано не державний орган, а територіальні органи центрального органу виконавчої влади.
Функції всіх ліквідованих територіальних органів з надання сервісних послуг МВС передалися Головному сервісному центру, а тому фактично відбулась реорганізація територіальних органів з надання сервісних послуг МВС, а не ліквідація державного органу.
З огляду на те, що МВС не відмовилось від функцій і завдань, які виконували територіальні органи з надання сервісних послуг МВС, а фактично передало їх іншому територіальному органу Головному сервісному центру, а тому у відповідач зобов`язаний був працевлаштувати позивача в новостворених територіальних (відокремлених) підрозділах Головного сервісного центру МВС без статусу юридичних осіб, що будуть виконувати його функції.
Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 08 грудня 2020 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Рішення суду мотивоване тим, що станом на 05.08.2020 Регіональний сервісний центр МВС в Кіровоградській області, відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань знаходиться в стані припинення.
З огляду на зазначене, суд першої інстанції прийшов до висновку, що процедуру звільнення ОСОБА_1 . Регіональним сервісним центром МВС в Кіровоградській області було дотримано, його було попереджено про наступне звільнення у строк більше двох місяців, і, оскільки, відбувалася повна ліквідація установи та втрата чинності штатів, тобто відсутність вакантних посад, ОСОБА_1 інша робота не пропонувалась.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Усатенко В. Ю., просить скасувати рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 08 грудня 2020 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Апеляційна скарга мотивована тим, що у випадку ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) установи, обов`язок щодо працевлаштування (пропозиції про працевлаштування згідно статті 49-2 КЗпП України) працівників ліквідованої установи (організації) поширюється не лише на цю установу (організацію), а й на відповідну новостворену установу (організацію), оскільки, як зазначено Верховним Судом України, роботодавцем у такому випадку є держава, а не окрема установа, що діє від імені держави.
Функції, завдання та повноваження Регіонального сервісного центру МВС в Кіровоградській області покладено на РСЦ ГСЦ МВС в Кіровоградській області (філія ГСЦ МВС), що, в свою чергу, свідчить про реорганізацію однієї державної установи в іншу.
Зміст повноважень, завдань і функцій органів, що ліквідовуються, свідчить про те, що фактично відбулася реорганізація з одночасним створенням РСЦ ГСЦ МВС в Кіровоградській області (філія ГСЦ МВС), як структурного підрозділу Головного сервісного центру МВС.
Функції та повноваження вказаних територіальних органів, які ліквідуються покладено на новоутворені територіальні органи як структурні підрозділи апарату Головного сервісного центру МВС.
На противагу викладеному, позивачу не запропоновано жодної наявної вакантної посади чи іншої роботи у новоствореному структурному підрозділі Головного сервісного центру МВС.
Також, Відповідачем не надано доказів відсутності вакантних посад на час звільнення позивача, не надано доказів вжиття заходів з встановлення наявності у позивача права на переважне залишення на роботі.
Від голови ліквідаційної комісії РСЦ МВС в Кіровоградській області Брижицької О. Л. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить відмовити в задоволенні позовних вимог, закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 08 грудня 2021 року залишити без змін.
В судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 адвокат Усатенко В. Ю. підтримав доводи апеляційної скарги, представник РСЦ МВС в Кіровоградській області Борисенко Н. В. заперечувала проти доводів апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач працював в Регіональному сервісному центру МВС в Кіровоградської області з 03.10.2019 по 23.06.2020 на посаді документознавця І категорії територіального сервісного центру № 3541 (на правах відділу, м. Кропивницький) РСЦ МВС в Кіровоградській області.
Наказом Регіонального сервісного центру МВС в Кіровоградської області від 19.06.2020 № 25 К/ТР позивача звільнено відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з ліквідацією Регіонального сервісного центру МВС в Кіровоградської області згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 12.02.2020 №79 «Деякі питання територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» 23.06.2020.
Постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року № 889 «Про утворення територіальних органів з надання сервісних послуг Міністерства внутрішніх справ» утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи з надання сервісних послуг МВС в тому числі і Головний сервісний центр МВС як міжрегіональний територіальний орган з надання сервісних послуг МВС.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 лютого 2020 року № 79 «Деякі питання територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» постановлено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні центри надання сервісних послуг Міністерства внутрішніх справ за переліком згідно з додатком.
Наказом МВС України від 24 лютого 2020 року № 171 «Про створення Структури Головного сервісного центру МВС» затверджено Головний сервісний центр МВС та визначено таким, що втратив наказ МВС, яким затверджено структуру регіональних сервісних центрів.
Відповідно до наказу Міністерства внутрішніх справ України від 03 березня 2020 року «Про утворення ліквідаційних комісій територіальних органів з надання послуг Міністерства внутрішніх справ» утворено ліквідаційні комісії територіальних органів з надання сервісних послуг Міністерства внутрішніх справ та призначено голів ліквідаційних комісій, наказано здійснити усі передбачені законодавством заходи щодо ліквідації територіального органу.
Наказом регіонального сервісного центру МВС в Кіровоградській області березня 2020 року № 34 з/д «Про затвердження персонального складу ліквідаційної комісії Регіонального сервісного центру МВС в Кіровоградській області затверджено склад ліквідаційної комісії Регіонального сервісного центру МВС.
05 березня 2020 року, відповідного державного реєстратора, повідомлено про ліквідацію Регіонального сервісного центру МВС в Кіровоградській та подано документи, необхідні для внесення до Єдиного державного реєстру відповідних записів, та повідомлено про персональний склад комісії.
Штатний розпис в Регіональному сервісному центрі МВС в Кіровоградській області, у зв`язку з ліквідацією, відсутній.
ОСОБА_1 11 березня 2020 року було попереджено на підставі статті 492 Кодексу законів про працю України про звільнення із займаної посади у зв`язку з ліквідацією Регіонального сервісного центру МВС в Кіровоградській області.
Наказом Регіонального сервісного центру МВС в Кіровоградській області червня 2020 року № 25 к/тр ОСОБА_1 , відповідно до пункту 1статті 40 Кодексу законів про працю України, у зв`язку з ліквідацією Регіонального сервісного центру МВС в Кіровоградській області, звільнено з посади документознавця І категорії територіального сервісного центру № 3541 Регіонального сервісного центру МВС в Кіровоградській області.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (частина перша статті 21 КЗпП України).
За змістом частини четвертої статті 36 КЗпП України у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40).
Відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим органом лише у випадках зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Згідно зі статтею 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівника персонально попереджають не пізніше, ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.
Згідно правил частини першої, п`ятої статті 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 110 ЦК України юридична особа ліквідується за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягнення мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами.
Ліквідаційна комісія (ліквідатор) вживає заходів щодо закриття відокремлених підрозділів юридичної особи (філій, представництв) та відповідно до законодавства про працю здійснює звільнення працівників юридичної особи, що припиняється (частина п`ята стаття 111 ЦК України).
У пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (далі – Постанова) зазначено, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові.
Суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов`язували звільнення. Якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю.
У випадку, коли працівника звільнено без законних підстав або з порушенням встановленого порядку, але поновити його на роботі неможливо внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, суд визнає звільнення неправильним і зобов`язує ліквідаційну комісію або власника (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках - правонаступника) виплатити цьому працівникові заробітну плату за час вимушеного прогулу (ч. 2 ст. 235 КЗпП України). Одночасно суд визначає працівника
звільненим за п. 1 ст. 40 КЗпП у зв`язку з ліквідацією підприємства, установи, організації.
За змістом частини 19 Постанови розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.
При ліквідації підприємства (установи, організації) правила п.1 ст.40 КЗпП можуть застосовуватись і в тих випадках, коли після припинення його діяльності одночасно утворюється нове підприємство. В цих випадках працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі на заново утвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому порядку.
В усіх випадках звільнення за п.1 ст.40 КЗпП провадиться з наданням гарантій, пільг і компенсацій, передбачених главою III-А КЗпП. Чинне законодавство не передбачає виключення із строку попередження працівника про наступне звільнення (не менш ніж за 2 місяці) часу знаходження його у відпустці або тимчасової непрацездатності. При недодержанні строку попередження працівника про звільнення, якщо він не підлягає поновленню на роботі з інших підстав, суд змінює дату його звільнення, зарахувавши строк попередження, протягом якого він працював.
Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Матеріалами справи підтверджується, що відповідно до копії трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 працював в РСЦ МВС в Кіровоградської області з 03.10.2019 по 23.06.2020 на посаді документознавця І категорії територіального сервісного центру № 3541 РСЦ МВС в Кіровоградській області (а. с. 11).
Постановою КМУ від 12 лютого 2020 року № 79 «Деякі питання територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» ліквідовано як юридичних осіб публічного права територіальні органи з надання сервісних послуг Міністерства внутрішніх справ за переліком згідно з додатком, в яком зазначений перелік, серед якого – Регіональний сервісний центр МВС в Кіровоградській області (а. с. 24-25, 59-60).
Наказом МВС України від 24 лютого 2020 року № 171 «Про створення Структури Головного сервісного центру МВС» затверджено Головний сервісний центр МВС та визначено таким, що втратив наказ МВС, яким затверджено структуру регіональних сервісних центрів.
Згідно копії витягу Наказу МВС України № 218 від 03 березня 2020 року утворено ліквідаційні комісії територіальних органів з надання сервісних послуг МВС за переліком згідно з додатком та призначено головою ліквідаційної комісії РСЦ МВС в Кіровоградській області – ОСОБА_2 (а. с. 26, 61).
Відповідно до копії Наказу Регіонального сервісного центру МВС в Кіровоградській області 04 березня 2020 року № 34 з/д «Про затвердження персонального складу ліквідаційної комісії Регіонального сервісного центру МВС в Кіровоградській області» затверджено склад ліквідаційної комісії Регіонального сервісного центру МВС (а. с. 62).
Копією Наказу голови ліквідаційної комісії РСЦ МВС в Кіровоградській області № 413/д від 10.03.2020 затверджено план заходів, пов`язаних з ліквідацією РСЦ МВС в Кіровоградській області, серед яких, членам ліквідаційної комісії РСЦ МВС в Кіровоградській області наказано забезпечити персональне попередження працівників РСЦ МВС в Кіровоградській області про наступне вивільнення та забезпечити дотримання порядку звільнення працівників та своєчасний розрахунок з ними під час звільнення, в частині видачі відповідних наказів та трудових книжок (а. с. 75-79).
11 березня 2020 року ОСОБА_1 було попереджено про звільнення із займаної посади не раніше двох місяців з дня попередження у зв`язку з ліквідацією Регіонального сервісного центру МВС в Кіровоградській області, що підтверджується його підписом (а. с. 63).
Згідно з даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань РСЦ МВС в Кіровоградській області з 06.03.2020 перебуває в стані припинення (а. с. 27-29, 74).
Згідно копії Наказу голови ліквідаційної комісії РСЦ МВС в Кіровоградській області Брижицької О. від 19.06.2020 № 25к/тр, позивача звільнено на підставі п. 1, ст. 40 КЗпП України у зв`язку з ліквідацією РСЦ МВС в Кіровоградській області, згідно постанови КМУ від 12 лютого 2020 року № 79 «Деякі питання територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» з 23 червня 2020 року (а. с. 12).
Системний аналіз зазначених вище норм, у їх сукупності з встановленими фактичними обставинами дозволяє дійти висновку, що дійсно відбулася ліквідація РСЦ МВС у Кіровоградській області, у якому позивач обіймав посаду документознавця І категорії, що свідчить про припинення його діяльності.
При цьому рішення прийняте уповноваженим органом про ліквідацію підприємства не скасовано, запис про те, що РСЦ МВС в Кіровоградській області перебуває в стані припинення до відповідного реєстру внесено, а відтак підстави вважати, що мала місце реорганізація, як вважає позивач, відсутні.
З огляду на те, що з попередженням про наступне вивільнення у зв`язку з ліквідацією позивач був ознайомлений 11 березня 2020 року, а його вивільнення відбулося 23 червня 2020 року, тобто після закінчення двомісячного строку з моменту його персонального попередження, у зв`язку з ліквідацією, кваліфікаційною комісією з ліквідації РСЦ МВС в Кіровоградській області виконані вимоги закону про попередження позивача про його звільнення у визначені трудовим законодавством строки.
Після ліквідації РСЦ МВС в Кіровоградській області створено Головний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ, який не є його правонаступником, і не має зобов`язань щодо працевлаштування працівників, в тому числі, і позивача. При ліквідації відсутня можливість переведення працівника з його згоди на іншу роботу.
При цьому позивач не позбавлений права звернутися до створеного нового Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ із заявою про прийняття на роботу.
З наведеного слідує, що звільнення позивача з посади документознавця І категорії в зв`язку з ліквідацією РСЦ МВС в Кіровоградській області проведено з дотриманням вимог трудового законодавства, а тому відсутні правові підстави для визнання неправомірним та скасування наказу про звільнення ОСОБА_1 , а також поновлення його на посаді документознавця І категорії.
Оскільки відсутні підстави про скасування наказу та поновлення на роботі, позовні вимоги про виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу також не можуть бути задоволені.
Розглядаючи спір по суті, суд першої інстанції, з урахуванням зазначених норм КЗпП України та зазначених обставин справи, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки звільнення позивача відбулось з дотриманням вимог чинного законодавства.
Доводи апеляційної скарги про те, що фактично відбулась реорганізація, а не ліквідація, спростовуються матеріалами справи, дослідженими судом першої інстанції, з яких вбачається, що відбулася саме ліквідація РСЦ МВС в Кіровоградській області, який перебуває в стані припинення з 03.03.2020, створено ліквідаційну комісію, рішення про ліквідацію не оспорювалося, а новостворений Головний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ не є правонаступником відповідача.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачу не запропоновано жодної наявної вакантної посади чи іншої роботи у новоствореному структурному підрозділі Головного сервісного центру МВС та відповідачем не надано доказів відсутності вакантних посад на час звільнення позивача, не заслуговують на увагу, оскільки вивільнення проводилося у зв`язку з ліквідацією, тому такі вакансії відсутні, а відповідач не наділений обов`язком пропонувати вакантну посаду в новоствореному органі, який не є його правонаступником.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що відповідачем не надано доказів вжиття заходів з встановлення наявності у позивача права на переважне залишення на роботі, суд зазначає наступне.
За змістом частини першої статті 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.
Ліквідація юридичних осіб здійснюється без переходу прав i обов`язків ліквідованого підприємства до інших осіб, тобто без правонаступництва. При ліквідації підприємства його права та обов`язки припиняються. Всі працівники, які перебули у трудових правовідносинах з такою юридичною особою, підлягають звільненню.
Відповідно до законодавства, звільнення окремих категорій працівників у зв`язку з ліквідацією підприємства допускається лише з наступним працевлаштуванням. 
Це стосується: вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років до шести років (частина шоста статті 179 КЗпП України), одиноких матерів з дитиною віком до 14 років або дитиною-інвалідом (частина третя статті 184 КЗпП); батьків, які виховують дітей без матері (зокрема, у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також опікунів (піклувальників), прийомних батьків (стаття 186-1 КЗпП); працівників, яким не виповнилося 18 років (стаття 198 КЗпП).
Таким чином, законодавцем встановлено певні категорії працівників, яким у зв`язку зі звільненням за і ліквідацією встановлено додаткові гарантії їх трудових прав, однак матеріали справи не містять підтвердження того, що позивач належить до будь-якої із зазначених категорій, а тому відповідач не зобов`язаний був його працевлаштувати.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до доводів, викладених у позовній заяві, які належним чином перевірені в процесі розгляду справи в суді першої інстанції та не спростовують висновків, викладених в оскаржуваному рішенні.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Оскільки суд першої інстанції ухвалив в судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
       Керуючись ст.ст. 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
       Апеляційну скаргу адвоката Усатенка В`ячеслава Юрійовича, який представляє інтереси ОСОБА_1 залишити, без задоволення, а рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 08 грудня 2020 року без змін.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.
       Повний текст постанови складено 02.04.2021.

Головуючий суддя                                                  С. І. Мурашко 

Судді                                                                  А. М. Головань
                                                                                                                  О. Л. Карпенко