УХВАЛА

07 червня 2021 року 
Київ
справа №140/6869/20
адміністративне провадження №К/9901/18050/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Єресько Л.О.,
суддів: Калашнікової О.В., Соколова В.М.,
перевіривши касаційну скаргу Головного управління Національної поліції у Волинській області на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2021 року у справі № 140/6869/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього розміру грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,

УСТАНОВИВ:
У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Головного управління Національної поліції у Волинській області, де просила:
визнати протиправним та скасувати Наказ №124/с від 13     квітня 2020 року начальника Головного управління Національної поліції у Волинській області в частині звільнення ОСОБА_1 , заступника начальника Головного управління Національної поліції у Волинській області зі служби в поліції на підставі пункту 7 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію»;
зобов`язати Головне управління Національної поліції у Волинській області поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Головного управління Національної поліції у Волинській області;
стягнути з Головного управління Національної поліції у Волинській області середній розмір грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у період з 15 квітня 2020 року до поновлення на службі;
зобов`язати Головне управління Національної поліції у Волинській області відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань судові витрати у розмірі: 5000 грн.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2021 року рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позов задоволено.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням Головне управління Національної поліції у Волинській області звернулося до Верховного Суду із указаною касаційною скаргою.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Відповідно до частини другої статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.
Аналіз матеріалів касаційної скарги свідчить про її невідповідність вимогам статті 330 КАС України.
З 08 лютого 2020 року набрали чинності норми Закону України від 15 січня 2020 року №460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», якими внесено зміни щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду, викладені у розділі 3 Глави 2 «Касаційне оскарження». 
Згідно із частиною четвертою статті 328 КАС України (в чинній редакції) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Ухвалою Верховного Суду від 15 березня 2021 року у справі №140/6869/20 вперше подану касаційну скаргу Головним управлінням Національної поліції у Волинській області на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2021 року було повернуто особі, яка її подала у зв`язку з тим, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Ухвалою Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі № №140/6869/20 повторно подану касаційну скаргу Головним управлінням Національної поліції у Волинській області на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2021 року було повернуто особі, яка її подала з підстав неналежного обґрунтування пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, який скаржник визначив підставою касаційного оскарження рішення суду апеляційної інстанції.
У цій касаційній скарзі скаржник повторно вказує підставою для касаційного оскарження судового рішення - пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України відповідно до якого судом апеляційної інстанції при вирішенні справи не враховано правовий висновок Верховного Суду щодо застосовування норм права у подібних правовідносинах, викладений у постановах від 13 лютого 2020 року у справі № 817/1670/17, від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-1269цс16, від 23 квітня 2020 року у справі № 813/1790/18, від 22 травня 2020 року у справі № 825/2328/16.
Водночас обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).
При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі рішення, в яких аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, і, відповідно, має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.
Правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок казуального тлумачення цієї норми при касаційному розгляді конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.
Так, при встановленні доцільності посилання на постанову Верховного Суду на яку посилається скаржник у касаційній скарзі як підставу для перегляду оскаржуваного рішення за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, кожен правовий висновок Верховного Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів.
У такому випадку правовий висновок розглядається «не відірвано» від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних редакцій нормативно-правових актів.
У справах № 813/1790/18 та № 825/2328/16 предметом розгляду суду касаційної інстанції було дотримання органом держпраці законодавчо встановленої процедури прийняття постанов про накладення штрафу на юридичну особу, винну у порушенні законодавства про працю.
У справі № 817/1670/17 предметом розгляду було дотримання відповідачем у наказі про звільнення зі служби в поліції     формулювання підстав для звільнення. Водночас судове рішення у цій справі ухвалено  за інших фактичних обставин та підстав позову.
При цьому, скаржник не наводить обґрунтувань, що правовідносини у справі № 140/6869/20, рішення в якій оскаржуються, та у справах, на рішення в якій скаржник посилається у касаційній скарзі, є подібними.
Натомість скаржником процитовано висновки мотивувальної частини рішень Верховного Суду, якими керувався суд касаційної інстанції надаючи оцінку правильності застосування норм матеріального права судами попередніх інстанцій у конкретних спірних правовідносинах.
Інші наведені скаржником доводи стосуються здебільшого оцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів, а тому посилання скаржника в цій частині не узгоджуються з наведеною скаржником підставою касаційного оскарження судових рішень - пункт 1  частини четвертої статті 328 КАС України.
Виходячи з визначених процесуальним законом меж, предметом касаційного перегляду можуть бути виключно питання права, а не факту.
Посилання на приписи статті 242 КАС України не підміняє визначення таких підстав касаційного оскарження.
Верховний Суд зазначає про те, що викладені у касаційній скарзі доводи не відповідають вимогам пункту 4 частини другої статті 330 КАС України, оскільки не містять передбачені статтею 328 цього Кодексу підстави, а мотивування касаційної скарги про порушення судом апеляційної інстанцій норм матеріального чи процесуального права не мають правового підґрунтя та фактично свідчать про незгоду скаржника із наданою судом оцінкою доказів у справі. 
При цьому, суд касаційної інстанції звертає увагу, що в попередніх ухвалах Верховного Суду про повернення касаційної скарги та залишенні без руху касаційної скарги скаржнику було роз`яснено, що з урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Однак при поданні цієї касаційної скарги скаржником не взято до уваги роз`яснення щодо вимог, яким має відповідати касаційна скарга в частині визначення підстав касаційного оскарження, визначених пунктом 4 частини 2 статті 330 КАС України.
Згідно з частиною другою статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.
Крім того, з матеріалів касаційної скарги слідує, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції ухвалена 04 лютого 2021 року, а касаційну скаргу подано до суду касаційної інстанції 14 травня 2021 року, тобто з пропуском передбаченого статтею 329 КАС України тридцятиденного строку на касаційне оскарження.
Згідно з частинами першою-другою статті 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Частина третя статті 329 КАС України зазначає, що строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 333 цього Кодексу.
У касаційній скарзі скаржник зазначає, що вперше касаційну скаргу подано до суду касаційної інстанції з дотримання визначеного строку на касаційне оскарження, однак ухвалою Верховного Суду від 05 травня 2021 року касаційну скаргу повернуто скаржнику та надано роз`яснення про можливість повторного звернення до суду касаційної інстанції.
Крім того, вказує, що 12 березня 2020 року в Україні запроваджено карантин у зв`язку з протидією поширенню корановірусної інфекції. Зазначають, що відповідно до пункту 3 Розділу VI Прикінцевих і перехідних положень КАС України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Враховуючи зазначене просить визнати причини пропуску строку на касаційне оскарження поважними та поновити пропущений строк.
Вирішуючи клопотання скаржника в частині поновлення строків на касаційне оскарження, колегія суддів виходить з наступного.
Частина друга статті 44 КАС України покладає на учасників справи обов`язок добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Суд зауважує, що строк звернення до суду, як одна із складових гарантії "права на суд", може і має бути поновленим, лише у разі наявності достатніх на те поважних причин.
Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді, суду.
Наведене дає підстави для висновку, що поновлення встановленого процесуальним законом строку для подання касаційної скарги здійснюється судом касаційної інстанції у виняткових, особливих випадках й лише за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права на касаційне оскарження судового рішення.
Разом з тим обгрунтування скаржника щодо пропуску строку на касаційне оскарження в зв`язку з встановленням карантинних обмежень не містять доводів щодо неможливості вчинення скаржником відповідних процесуальних дій щодо своєчасного оскарження судових рішень з дотриманням встановленого строку на касаційне оскарження та не підтверджені відповідними доказами, а містять лише загальне посилання на пункт 3 Розділу VI Прикінцевих і перехідних положень КАС України.
Колегія суддів зауважує, що норми КАС України не містять виключень або підстав для звільнення учасників процесу від обов`язку надавати докази до суду та доводи ті обставини, які є підставами для поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження.
Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно з частиною першою статті 77 КАС України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що пропуск такого строку дійсно пов`язаний з об`єктивно непереборними обставинами чи істотними перешкодами.
Запроваджений     Законом №731-ІХ     механізм поновлення строку може бути реалізований виключно за умови, якщо особа, яка оскаржує судове рішення, доведе, що неможливість вчинення процесуальної дії була пов`язана з обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. 
При цьому, клопотання скаржника не містить доводів та обгрунтувань, підтверджених належними доказами щодо наявності конкретних обставин та причин пов`язаних саме із встановленням карантину та запровадженням обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).
Крім того, керуючись частиною 5 статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» від 22 грудня 2005 року № 3262, згідно з якою судді мають право на доступ до усіх інформаційних ресурсів Єдиного державного реєстру судових рішень з`ясовано, що вперше подану касаційну скаргу було повернуто скаржнику ухвалою Верховного Суду від 15 березня 2021 року провадження К/9901/6863/21 пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України. Зазначену касаційну скаргу подано повторно до суду касаційної інстанції засобами поштового зв`язку 24 березня 2021 року. Проте ухвалою Верховного Суду від 14 квітня 2021 року провадження К/9901/10812/21 касаційну скаргу повернуто скаржнику на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України. 23 квітня 2021 року касаційну скаргу втретє подано до суду касаційної інстанції. Водночас, ухвалою Верховного Суду від 05 травня 2021 року провадження К/9901/14920/21 касаційну скаргу повернуто скаржнику на підставі пункту 1 частини п`ятої статті 332 КАС України.
Таким чином наведене спростовує доводи скаржника, що вперше подану касаційну скаргу повернуто скаржнику ухвалою Верховного Суду від 05 травня 2021 року.
Наявність права на повторне звернення до суду з касаційною скаргою не є безумовною підставою для поновлення строку. Крім того, таке право не є абсолютним. Це обґрунтовується тим, що зі змісту частини восьмої     статті 169 КАС України     слідує, що скаржник має право на повторне звернення з касаційною скаргою, якщо будуть усунуті недоліки касаційної скарги, які стали підставою для повернення вперше поданої касаційної скарги і таке звернення відбувається без зайвих зволікань.
Невиконання позивачем вимог процесуального     закону     щодо належного оформлення касаційної скарги, та як наслідок, повернення касаційної скарги заявникові не належать до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру, які можуть зумовити перегляд остаточного і обов`язкового судового рішення після закінчення строку його касаційного оскарження, а відтак не свідчить про наявність поважних підстав для поновлення цього строку.
Враховуючи зазначене, не надання скаржником доказів поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для визнання поважними причини пропуску скаржником строку на касаційне оскарження.
Також аналіз матеріалів касаційної скарги свідчить про її невідповідність вимогам частини четвертої статті 330 КАС України в частині сплати судового збору.
Питання, пов`язані із розміром ставок судового збору, порядком сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору регулюються Законом України "Про судовий збір" від 08 липня 2011 року № 3674-VI (далі - "Закон № 3674-VI").
Відповідно до частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги на рішення суду, судовий збір сплачується у розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при подання позовної заяви.
Згідно з підпунктом 3 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір", за подання фізичною особою до адміністративного суду позову немайнового характеру, судовий збір справляється у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімум для працездатних осіб.
Підпунктом 3 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що за подання фізичною особою до адміністративного суду позову майнового характеру, судовий збір справляється у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімум для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімум для працездатних осіб.
Частиною першою статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Відповідно до частини четвертої статті 6 Закону України «Про судовий збір», якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).
Як встановлено з матеріалів справи, позивачка звернулася до суду з цим позовом у 2020 році з однією вимогою немайнового характеру та похідними від неї вимогами, та 2 вимогами майнового характеру.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01 січня 2020 року становив 2102,00 грн.
Зі змісту оскаржуваних судових рішень слідує, що у цій справі задоволено одну вимогу немайнового характеру та похідні від неї вимоги, та дві вимоги майнового характеру у розмірі 300497,19 грн та 4200,00 грн.
Таким чином судовий збір за майнову вимогу складає 3046,97 грн. Отже, ставка судового збору, що підлягає сплаті за звернення з цією касаційною скаргою, складає 7775,54 грн ((840,80 грн+3046,97 грн)*200%).
Водночас скаржником до касаційної скарги не додано документу про сплату судового збору в установленому законом розмірі.
Згідно з частиною другою статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.
Відповідно до частини третьої статті 332 КАС України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 329 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.
За таких обставин, відповідно до правил статей 169, 332 КАС України касаційна скарга підлягає залишенню без руху з установленням скаржнику строку для усунення її недоліків шляхом надання до суду касаційної інстанції уточненої касаційної скарги із зазначенням підстав для касаційного оскарження судових рішень, з чітким посиланням на пункти частини 4 статті 328 КАС України, що саме є підставою для касаційного оскарження, а також заяви із зазначенням інших підстав для поновлення строку на касаційне оскарження з відповідними обґрунтуваннями та доказами причин пропуску такого строку; документу про сплату судового збору.
На підставі викладеного, керуючись статтею 169, 329, частиною 4 статті 330, статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України,

УХВАЛИВ:
Визнати неповажними підстави пропуску Головним управлінням Національної поліції у Волинській області строку на касаційне оскарження постанови      Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2021 року у справі № 140/6869/20.
Касаційну скаргу Головного управління Національної поліції у Волинській області на постанову     Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2021 року у справі № 140/6869/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього розміру грошового забезпечення за час вимушеного прогулу - залишити без руху.
Надати скаржнику строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги, зазначених у мотивувальній частині ухвали.
Недоліки необхідно усунути шляхом подання до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду уточненої касаційної скарги із зазначенням підстав для касаційного оскарження судових рішень, з чітким посиланням на пункти частини 4 статті 328 КАС України, що саме є підставою для касаційного оскарження та з наданням обґрунтувань, визначених пунктом 4 частини 2 статті 330 КАС України;
2) заяви із зазначенням інших підстав для поновлення строку на касаційне оскарження з відповідними обґрунтуваннями та доказами причин пропуску такого строку;
3) оригіналу документу про сплату судового збору у розмірі 7775,54 грн (отримувач коштів - ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102; код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37993783; банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача - UA288999980313151207000026007; код класифікації доходів бюджету - 22030102 "Судовий збір (Верховний Суд, 055"); призначення платежу - *;101;__________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомив про це відповідний орган Міністерства доходів і зборів України і має відповідну відмітку у паспорті); Судовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), на рішення від ______ (Дата оскарження справи) по справі _________ (Номер справи), ВЕРХОВНИЙ СУД (Касаційний адміністративний суд) (назва суду, де розглядається справа)).
Роз`яснити скаржнику, що у разі невиконання вимог цієї ухвали в частині невиконання вимог статті 330 КАС України касаційна скарга буде повернута.
Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали в частині виконання вимог частини третьої статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України у відкритті касаційної скарги буде відмовлено.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Л.О. Єресько
О.В. Калашнікова 
 В.М. Соколов 
Судді Верховного Суду