Постанова                                              
Іменем України
 
26 травня 2021 року 
м. Київ
 
справа № 205/1167/20-ц
провадження № 61-3040св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Ступак О. В. (суддя-доповідач),
          суддів:                Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О., Усика Г. І., Яремка В. В., 
               
учасники справи: 
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Схід Фінанс», державний реєстратор Виконавчого комітету Троїцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області Колтунова Ольга Олександрівна, 
третя особа - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_2 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська            від 19 лютого 2020 року у складі судді Остапенко Н. Г. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 лютого 2021 року у складі колегії суддів: Лаченкової О. В., Городничої В. С., Петешенкової М. Ю., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Товариства    з обмеженою відповідальністю «Схід Фінанс» (далі - ТОВ «Схід Фінанс»), державного реєстратора Виконавчого комітету Троїцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області Колтунової О. О. (далі - державний реєстратор                     ВК Троїцької сільської ради Колтунова О. О.), третя особа - ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.
 
Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 04 жовтня 2006 року між нею та Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» укладений кредитний договір № 174/в, за умовами якої вона отримала грошові кошти у сумі 60 000,00 дол. США. З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, цього ж дня, між нею та банком укладений договір іпотеки, предметом якого є: будівля виробничої діяльності № 6 літ. «Р», загальною площею 180,6 кв. м, ґанки літ. «P.pl», будівля душової дільниці літ. «П-1», загальною площею 38,1 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . У січні 2020 року вона отримала лист від ТОВ «Схід Фінанс» про те, що товариство є новим кредитором за вказаним кредитним договором та запропоновано закрити заборгованість у розмірі 2 158 731,19 грн із дисконтом. 
 
16 січня 2020 року їй стало відомо, що на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, державний реєстратор ВК Троїцької сільської ради           Колтунова О. О. здійснила державну реєстрацію права власності на іпотечне майно за ТОВ «Схід Фінанс».  
 
Разом з тим, відповідачі порушили її права, оскільки рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2017 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 1 639 714,17 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, кредитор вже реалізував спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки - за рішенням суду, а отже, державна реєстрація здійснена з порушенням вимог закону та умов іпотечного договору.  
 
Посилаючись на викладене, позивач просила визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора ВК Троїцької сільської ради Колтунова О. О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), номер запису про право власності: 33873157 від 24 жовтня 2019 року, за яким 24 жовтня 2019 року внесено відомості про державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна: будівля виробничої діяльності № 6 літ. «Р», загальною площею 180,6 кв. м, ґанки літ. «P.pl», будівля душової дільниці літ. «П-1», загальною площею 38,1 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за ТОВ «Схід Фінанс». 
 
Разом із позовної заявою, ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову шляхом встановлення заборони відчуження об`єктів нерухомого майна: будівлі виробничої дільниці № 6 літ. «Р-1», загальною площею 180,6 кв. м, ганки        літ. «р,р'», будівлі душової дільниці № 6 літ. «ІІ-1», загальною площею 38,1 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , а також вчинення будь-яких реєстраційних дій у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відносно зазначеного нерухомого майна.
 
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду.
 
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2020 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Заборонено відчуження об`єктів нерухомого майна: будівлі виробничої дільниці № 6 літ. «Р-1», загальною площею 180,6 кв. м, ганків літ. «р,р'», будівлі душової дільниці № 6 літ. «ІІ-1», загальною площею 38,1 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , а також вчинення будь-яких реєстраційних дій у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відносно зазначеного нерухомого майна.
 
Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив із того, що невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому зробити неможливим виконання рішення суду.
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 10 лютого 2021 року ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.
 
Залишаючи без змін ухвалу суду першої інстанції, суд виходив із того, що між сторонами виник спір, невжиття такого заходу забезпечення позову, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, за захистом якого позивач і звернулася до суду. Обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав ТОВ «Схід Фінанс», оскільки обмежується лише можливість його відчуження.
 
Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги
 
У лютому 2021 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 лютого 2021 року, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову                      у задоволенні заяви ОСОБА_1 із одночасним скасуванням заборони відчуження об`єктів нерухомого майна: будівлі виробничої дільниці № 6 літ. «Р-1», загальною площею 180,6 кв. м, ганків літ. «р,р'», будівлі душової дільниці № 6             літ. «ІІ-1», загальною площею 38,1 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , а також заборону вчинення будь-яких реєстраційних дій            у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо вказаного майна, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що факт переходу права власності на спірне нерухоме майно від ТОВ «Схід Фінанс» підтверджується договором купівлі-продажу від 18 лютого 2019 року. Проте суд апеляційної інстанції не звернув уваги на вказану обставину та не врахував її інтересів як третьої особи - власника спірного майна. Крім того, ОСОБА_1 , знаючи про те, що майно арештовано та опечатано, самовільно здійснює у ньому підприємницьку діяльність.
 
Учасники справи своїм правом надати відзив на касаційну скаргу не скористалися.
 
Позиція Верховного Суду
 
Статтею 400 ЦПК України встановлено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи                          з урахуванням статті 400цього Кодексу. 
 
За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, в межах, які стали підставами для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм матеріального                    і процесуального права. Судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій відповідають вимогам статей ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.
 
Нормативно-правове обґрунтування
 
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі.
 
Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації           в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
 
Згідно з частинами першою та другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
 
Таким чином, умовою застосування забезпечення позову, як сукупності процесуальних дій, є обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Такі заходи гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.
 
Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову, перелік яких визначений статтею 150 цього Кодексу, а також інші заходи, необхідні для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними              у пунктах 1-9 частини першої статті 150 ЦПК України.
 
Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.
 
Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати або знецінити, якщо такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.
 
Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
 
Співмірність передбачає, що суд оцінює співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. 
 
Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка  звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
 
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
 
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
 
У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що «…повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не               є учасниками цього судового процесу».
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Вимогами розглядуваного позову є вимога іпотекодавця про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за відповідачем як іпотекодержателем на будівлю виробничої діяльності № 6 літ. «Р», загальною площею 180,6 кв. м, ґанки літ. «р.p'», будівлю душової дільниці літ. «П-1», загальною площею 38,1 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Отже, спір стосується права власності на указані об`єкти, оскільки 24 жовтня 2019 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, державний реєстратор ВК Троїцької сільської ради Колтунова О. О. здійснила державну реєстрацію права власності на іпотечне майно за ТОВ «Схід Фінанс».
 
18 лютого 2020 року на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень спірне нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу від 18 лютого 2020 року зареєстровано за ОСОБА_2 .
 
Таким чином, на момент ухвалення судових рішень у цій справі щодо забезпечення позову, іпотечне майно, що є предметом позову, на яке накладено заборону на його відчуження, вже належало на праві власності ОСОБА_2 . 
 
Звертаючись до суду і цим позовом, ОСОБА_1 вказувала на те, що ТОВ «Схід Фінанс» незаконно з порушенням вимог законодавства у позасудовому порядку           в рахунок погашення заборгованості звернуло стягнення на предмет іпотеки. 
 
Суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, забезпечуючи позов ОСОБА_1 шляхом заборони відчуження об`єктів нерухомогомайна: будівлі виробничої дільниці №6 літ. «Р-1», загальною площею 180,6 кв. м, ганку           літ. «р,р'», будівлі душової дільниці № 6 літ. «ІІ-1», загальною площею 38,1 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , а також вчинення будь-яких реєстраційних дій у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо зазначеного нерухомого майна, виходив із того, що така заборона відповідає змісту порушеного, на думку позивача, права, та є співмірною із заявленими вимогами у цій справі. 
 
Фактично таким забезпеченням позову не порушуються права нового власника вказаного майна, з огляду на те, що застосований судом вид забезпечення позову не перешкоджає ОСОБА_2 користуватися спірним майном, адже заборона відчуження майна не може ототожнюватися з арештом, при якому особа втрачає можливість не тільки розпоряджатися майном, але й користуватися ним. Крім того, застосування наведеного способу забезпечення позову унеможливлює подальший перехід права власності на спірні об`єкт до завершення розгляду справи, що є виправданим,                з огляду на підстави та предмет позову.  
 
Верховний Суд погоджується з тим, що вирішуючи питання про забезпечення позову  у цій справі, суди не врахували, що  ОСОБА_1 зобов`язана була надати докази про те, щоспірне нерухоме майно знаходиться у власності ТОВ «Схід Фінанс», отримавши ці відомості за допомогою Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а суди були зобов`язані це перевірити. 
 
Разом з тим, при розгляді справи у суді апеляційної інстанції, ОСОБА_2 - новий власник спірного нерухомого майна, вже була залучена до участі у розгляді справи,    а отже, відсутні підстави вважати, що у справі, яка переглядається, суди, забезпечуючи позов  ОСОБА_1 , порушили права нового власника нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , -    ОСОБА_2 . 
 
Таким чином, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки з наданих позивачем доказів дійсно вбачається наявність спору між сторонами з приводу нерухомого майна, а тому обґрунтовано вжив заходи забезпечення позову, оскільки невжиття таких заходів у майбутньому може призвести до ускладнення виконання судового рішення.
 
Колегія суддів вказує на те, що спір щодо нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , є реальним, носить матеріальний характер, власником спірного майна є ОСОБА_2 , а відсутність заборони на відчуження спірної нерухомості не перешкоджатиме подальшій зміні речових прав на вказане майно, що може стати дійсною перешкодою в ефективному захисті та поновленні прав, якщо факт їх порушення буде встановлений судом при вирішенні спору. Необхідність збереження правового статусу та стану вказаного майна відповідає умовам вжиття заходів забезпечення позову та застосуванню правил частини другої статті 149 ЦК.
 
При цьому, судами надано належну правову оцінку доказам позивача, на які вона посилається як на підставу для забезпечення позову, враховано фактичні обставини справи та дії відповідача, у зв`язку із чим зроблено обґрунтований висновок про те, що вид забезпечення позову, який просила застосувати ОСОБА_1 ,                      є співмірним із позовним вимогам.
 
Доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають, оскільки метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача та/або інших осіб з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, тому, врахувавши, що зазначений спосіб забезпечення є адекватним захистом для попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність забезпечення позову.
 
Отже, підсумовуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку про те, що доводи касаційної скарги, що стали підставою для відкриття касаційного провадження не підтвердилися. 
 
Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм процесуального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, що відповідно до вимог статті 400 ЦПК Українине входить до компетенції суду касаційної інстанції.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК Українисуд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 лютого 2021 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає. 
 
Головуючий                                                                                       О. В. Ступак

Судді:                                                                                                І. Ю. Гулейков 

                                                                                                          С. О. Погрібний

                                                                                                          Г. І. Усик

                                                                                                                                    В. В. Яремко