ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4738/21 Справа № 210/771/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Сільченко В. Є. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2021 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Бондар Я.М.,
суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.
секретар судового засідання-Кислиця І.В.
сторони:
позивач -  ОСОБА_1 
відповідач- Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні,відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 -адвоката Гузєва Ігоря Григоровича на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 березня 2021 року, ухваленого суддею Сільченком В.Є. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, (відомості про дату складення повного тексту судового рішення відсутні),-

ВСТАНОВИВ: 
У лютому 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я.
В обґрунтування позову зазначив, що, перебуваючи в трудових відносинах з Криворізьким державним гірничо-металургійним комбінатом «Криворіжсталь», правонаступником якого на даний час являється Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг», працюючи машиністом бульдозера, 24 березня 1997року близько о 16 годині, з вини Відповідача, під час виконання трудових обов`язків, внаслідок нещасного випадку отримав ушкодження у вигляді: «відкритий консолідований перелом нижньої третини лівого стегна і верхньої третини лівої гомілки». 
Так, під час виконання Позивачем робіт по наповненню стисненим повітрям заднього колеса скату причепу, відбулось руйнування кріплення даного колеса, яким і був травмований Позивач.
07.02.2005 року Позивач пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі – МСЕК), за результатами якого йому визначено ступінь втрати професійної працездатності – 40% внаслідок трудового каліцтва та встановлено третю групу інвалідності - безстроково, що підтверджується випискою з акту огляду МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги», виданою на ім`я Позивача.
У зв`язку з вказаним трудовим каліцтвом Позивач відчув сильний фізичний біль, тривалий час був обмежений в можливості пересуватись в просторі, вимушено лікувався з приводу отриманої травми, переніс хірургічну операцію, спостерігався у травматолога. 
Від вказаних ушкоджень у Позивача розвинувся посттравматичний деформуючий остеоартроз колінного суглобу, що виражається у болісних відчуттях в області колінного суглобу, як при фізичній активності так і в стані спокою. Вказане призвело до втрати життєвого часу, який Позивач міг витратити на спілкування зі своїми близькими людьми, сім`єю, приділити своєму духовному та інтелектуальному розвитку.
Втрата професійної працездатності в молодому, працездатному віці, призвела до обмеження можливості реалізовувати Позивачем свої наміри в професійній сфері, травми стали причиною істотного зниження життєвої активності, призвели до зміни звичного способу життя. Позивач до теперішнього часу постійно відчуває біль в травмованій області, функції його організму суттєво порушені. 
Внаслідок больових відчуттів порушується сон Позивача, що не дозволяє йому нормально відпочивати, призводить до зниження уваги в денний час доби, до постійного відчуття втоми, перебування Позивача в напруженому стані, стані роздратованості. 
Позивач обмежений у можливості реалізовувати свої звички та бажання, що в свою чергу, призводить до зниження якості життя та зменшення благ, які він мав до моменту травмування та втрати професійної працездатності. Вказані вимушені зміни в житті Позивача мають місце тривалий час, а стан здоров`я його здоров`я є невідновним.
У зв`язку з викладеним, позивач просив суд стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 420000 гривень.
Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 березня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1  до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я задоволені частково.
Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я – 100000 (сто тисяч) гривень, без урахування податків, зборів та інших платежів.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг в дохід держави судовий збір у розмірі 1000 (одна тисяча) гривень.
Представник позивача, адвокат Гузєв І.Г., не погоджуючись з ухваленим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне врахування висновків Верховного Суду, викладених в аналогічних справах та положення Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року, ставить питання про зміну судового рішення в частині повного задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_1 .
При цьому, скаржник зазначає, що судом першої інстанції при визначені розміру моральної шкоди не в достатній мірі було враховано той факт, що внаслідок нещасного випадку позивачем була отримана травма, яка призвела до втрати професійної працездатності в ступені 70% (в період 1997 року) з встановленням 2-ї групи інвалідності, починаючи з 1998 року ступень втрати професійної працездатності становила 40%, а з 2005 року ступень втрати залишилась 40% безстроково з встановленням позивачу 3-ї групи інвалідності, також безстроково. Внаслідок трудового каліцтва позивач тривалий час був обмежений в можливості пересуватись в просторі, вимушено лікувався з приводу отриманої травми, переніс хірургічну операцію, спостерігався у травматолога. Від вказаних ушкоджень у Позивача розвинувся посттравматичний деформуючий остеоартроз колінного суглобу, що виражається у болісних відчуттях в області колінного суглобу, як при фізичній активності так і в стані спокою, у позивача спостерігається порушення функції опори та руху.
Скаржник вважає, що стягнутий судом на користь позивача розмір грошових коштів в рахунок відшкодування моральної шкоди є недостатнім для справедливого відшкодування моральних страждань позивача, які останній відчуває через отримане трудове каліцтво, наслідком якого стала стійка безстрокова втрата професійної працездатності в ступені 40% з встановленням 3-ї групи інвалідності безстроково з 2005 року.
Представник позивача вважає, що судом першої інстанції не враховано висновки Верховного Суду щодо розміру присудженої грошової компенсації на користь позивачів в подібних справах.
Увідзиві на апеляційну скаргу представника позивача відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції, як законне та належним чином обґрунтоване, без змін.
07.06.2021 року на адресу суду апеляційної інстанції від представника позивача ОСОБА_2 надійшла заява про проведення апеляційного розгляду, призначеного на 09.06.2021 року на 11.50 годин без його і позивача участі, підтримав доводи своєї апеляційної скарги, просив її задовольнити в повному обсязі з викладених в апеляційній скарзі підстав.
09.06.2021 року на адресу суду апеляційної інстанції від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про проведення апеляційного розгляду, призначеного на 09.06.2021 року на 11.50 годин без нього і його представника участі, підтримав доводи своєї апеляційної скарги ОСОБА_2 , просив її задовольнити в повному обсязі з викладених в апеляційній скарзі підстав.
Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.
Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, відзиву на скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Cудом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач перебував в трудових відносинах з відповідачем на посаді машиніста бульдозера (а.с. 16-23).
Згідно з Актом №5 Форми Н-1 від 27.03.1997 року «Про нещасний випадок» (а.с.13-15), 24 березня 1997року близько о 16 годині, під час виконання трудових обов`язків, внаслідок нещасного випадку отримав ушкодження у вигляді: «відкритий консолідований перелом нижньої третини лівого стегна і верхньої третини лівої гомілки». Так, під час виконання Позивачем робіт по наповненню стисненим повітрям заднього колеса скату причепу, відбулось руйнування кріплення даного колеса, яким і був травмований Позивач.
За результатами проведеного компетентною комісією розслідування нещасного випадку, що стався 24 березня 1997 року о 16 годині на Криворізькому Державному металургійному комбінаті «Криворіжсталь», прийнято рішення визнати даний нещасний випадок таким, що пов`язаний з виробництвом.
В результаті розслідування причин настання нещасного випадку, компетентна комісія встановила, що диск заднього правого колеса причепа, що складається з двох половин, кріпився трьома шпильками замість десяти, що і стало причиною розриву диска. Відповідний неналежний технічний стан механізмів допущено з вини начальника служби ОСОБА_3 , який, випускаючи на лінію причеп, не перевірив його технічний стан, що і призвело до нещасного випадку.
Відповідно доп.11.1 акту від 27.03.1997 року, компетентною комісією встановлено, що видом події, який призвів до настання нещасного випадку являється вплив рухомих та таких, що розлітаються деталей та предметів.
Відповідно до п.11.3 акту від 27.03.1997 року, компетентною комісією встановлено, що причиною настання нещасного випадку являється експлуатація несправних машин, механізмів та обладнання
Відповідно до п.11.4 акту від 27.03.1997 року, нещасний випадок стався внаслідок експлуатації причепу, який є джерелом підвищеної небезпеки та належить Відповідачу.
Відповідно до п.13 акту від 27.03.1997 року, нещасний випадок, в результаті якого Позивачем отримано тілесні ушкодження, стався внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці зі сторони працівника Відповідача ОСОБА_3 , начальника служби, який порушив «Положення про систему управління охорони праці» на Криворізькому Державному гірничо-збагачувальному комбінаті «Криворіжсталь».
Таким чином, нещасний випадок стався внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки та порушення вимог законодавства про охорону праці з боку працівника Відповідача та обумовлений неналежним виконанням Відповідачем вимог законодавства про охорону праці.
Внаслідок спричинення шкоди здоров`ю, Позивач 06.08.1997 року, вперше пройшов огляд лікарсько-трудовою експертною комісією (надалі – ЛТЕК), за результатами якого йому визначено ступінь втрати професійної працездатності – 70% внаслідок трудового каліцтва та встановлено другу групу інвалідності, що підтверджується випискою з акта огляду ЛТЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги», виданою на ім`я Позивача.
15.07.1998 року Позивач повторно пройшов огляд ЛТЕК, за результатами якого йому визначено ступінь втрати професійної працездатності – 40% внаслідок трудового каліцтва та встановлено третю групу інвалідності, що підтверджується випискою з акту огляду ЛТЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги», виданою на ім`я Позивача.
30.08.1999року Позивач повторно пройшов огляд ЛТЕК, за результатами якого йому визначено ступінь втрати професійної працездатності – 40% внаслідок трудового каліцтва та встановлено третю групу інвалідності, що підтверджується випискою з акту огляду ЛТЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги», виданою на ім`я Позивача.
22.08.2000 року Позивач повторно пройшов огляд ЛТЕК, за результатами якого йому визначено ступінь втрати професійної працездатності – 40% внаслідок трудового каліцтва та встановлено третю групу інвалідності, визначено необхідність в медикаментозному лікуванні, що підтверджується витягом з акту огляду ЛТЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги», виданою на ім`я Позивача.
05.09.2001 року Позивач повторно пройшов огляд ЛТЕК, за результатами якого йому визначено ступінь втрати професійної працездатності – 40% внаслідок трудового каліцтва та встановлено третю групу інвалідності, що підтверджується витягом з акту огляду ЛТЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги», виданою на ім`я Позивача.
17.07.2002 року Позивач повторно пройшов огляд ЛТЕК, за результатами якого йому визначено ступінь втрати професійної працездатності – 40% внаслідок трудового каліцтва та встановлено третю групу інвалідності, що підтверджується витягом з акту огляду ЛТЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги», виданою на ім`я Позивача.
27.08.2003 року Позивач повторно пройшов огляд ЛТЕК, за результатами якого йому визначено ступінь втрати професійної працездатності – 40% внаслідок трудового каліцтва та встановлено третю групу інвалідності, визначено необхідність в санаторно-курортному лікуванні, що підтверджується витягом з акту огляду ЛТЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги», виданою на ім`я Позивача.
22.09.2004 року Позивач повторно пройшов огляд ЛТЕК, за результатами якого йому визначено ступінь втрати професійної працездатності – 40% внаслідок трудового каліцтва та встановлено третю групу інвалідності, що підтверджується випискою з акту огляду ЛТЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги», виданою на ім`я Позивача.
07.02.2005 року Позивач пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі – МСЕК), за результатами якого йому визначено ступінь втрати професійної працездатності – 40% внаслідок трудового каліцтва та встановлено третю групу інвалідності - безстроково, що підтверджується випискою з акту огляду МСЕК «Про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги», виданою на ім`я Позивача.
Суд першої інстанції, частково, задовольняючи позовні вимоги позивача керувався нормами статей 440, 440-1 ЦК УРСР, ст.173 КЗпП України, й виходив з того, що внаслідок нещасного випадку при виконанні позивачем трудових обов`язків на підприємстві відповідача, останньому заподіяна моральна шкода через отримане трудове каліцтво, у зв`язку із чим поклав обов`язок відшкодувати позивачу, моральну шкоду на ПАТ «Арселор Міттал Кривий Ріг».
Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, та не погоджується із доводами представника позивача ОСОБА_4 щодо заниженого розміру відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь ОСОБА_1 з огляду на таке.
Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.
Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.
При ухваленні рішення суд зобов`язаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.
Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи представника позивача ОСОБА_2 , викладені в апеляційній скарзі вважає, що суд першої інстанції у повній мірі з`ясував всі обставини, які мають значення для справи, та виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі є законним і належним чином обґрунтованим.
Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України встановлюють, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками Конституційного Суду України, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.
Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.
Як роз`яснено Пленумом Верховного Суду України, у п.5 Постанови «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року, оскільки питання про відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодуванню моральної шкоди у цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.
Судом встановлено, що нещасний випадок на виробництві стався із позивачем 24.03.1997 року, вперше позивач пройшов огляд МСЕК 06.08.1997 року, тобто подія мала місце до 01 січня 2004 року, до набрання чинності ЦК України, тому до спірних правовідносин суд правильно застосував положення ЦК Української РСР 1963 року.
Відповідно до вимог ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.
Згідно зі ст.ст.440, 440-1 ЦК УРСР (в редакції 1963 року, що діяв на час виникнення спірних правовідносин), шкода, спричинена особі чи майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному об`ємі особою, яка завдала шкоди. Моральна шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини.
При цьому, відповідно до ст.441 ЦК УРСР, організація повинна відшкодувати шкоду, заподіяну з вини її працівників під час виконання ними своїх трудових (службових) обов`язків.
Згідно ст.450 ЦК УРСР, організації, діяльність яких пов`язана з підвищеною небезпекою для оточуючих, зобов`язані відшкодувати шкоду, спричинену джерелом підвищеної небезпеки.
Крім того, відповідно до п.1 «Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків» (які були чинні на момент виникнення спірних правовідносин), власник підприємства, установи і організації або уповноважений ним орган несе матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, а також за моральну шкоду, заподіяну потерпілому власником фізичного чи психічного впливу небезпечних або шкідливих умов праці.
У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, у зв`язку із чим відхиляє доводи представника позивача ОСОБА_2 щодо заниженого розміру моральної шкоди.
Суд першої інстанції при визначенні розміру відшкодування позивачу моральної шкоди, врахував конкретні обставини по справі, характер і тривалість моральних страждань позивача, які останній відчуває внаслідок трудового каліцтва, ступень втрати останнім професійної працездатності, вперше з 06.08.1997 року – 70% з встановленням 2-ї групи інвалідності, в подальшому, починаючи з 1998 року, ступень втрати позивача становив 40% з встановленням третьої групи інвалідності і не змінювався, а з 07.02.2005 року ОСОБА_1 безстроково встановлено 40% втрати професійної працездатності і безстроково встановлена 3-тя група інвалідності, що свідчить про неможливість покращення стану здоров`я позивача, незважаючи на курси медичного лікування, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках та виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості визначив до стягнення компенсацію перенесених моральних страждань, пов`язаних трудовим каліцтвом та зміною звичного ритму життя у розмірі 100000,00 грн., і колегія суддів повністю погоджується з визначеним судом розміром моральної шкоди, тому відхиляє доводи апеляційної скарги сторони позивача щодо занижено розміру моральної шкоди.
Слід зазначити, моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, надав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 -адвоката Гузєва Ігоря Григоровича залишити без задоволення.
Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 березня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.
Повний текст судового рішення складено 09 червня 2021 року.

Головуючий:

Судді: