П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

        21 травня 2021 року                                                                                                  місто Київ 
 
Єдиний унікальний номер справи 369/2597/20
Номер провадження  22-ц/824/7249/2021
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача -  Вербової І.М.,  суддів Головачова Я. В., Шахової О. В., 
 
розглянувши в порядку письмового провадженняв місті Києві апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 грудня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Дубас Т. В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів, 
в с т а н о в и в :
 
У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів на малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на стягнення аліментів у частці від заробітку у розмірі ј частини щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 серпня 2019 року, яке постановою Київського апеляційного суду від 10 грудня 2019 року залишено без змін, збільшено розмір аліментів на утримання сина ОСОБА_4 до твердої грошової суми в розмірі 1 800 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
 
Позивач зазначає, що він працює на посаді комірника ТОВ «ЕКО» та отримує заробітну плату відповідно до наданої суду довідки № 10, тобто має постійний дохід, у зв`язку з чим, наявні підстави для зміни способу стягнення аліментів.
 
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 грудня 2020 року (а.с. 37-40) у задоволенні позову  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів, відмовлено.
 
Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, 19 березня 2021 року ОСОБА_1 направив апеляційну скаргу у якій, посилаючись на невідповідність оскаржуваного рішення нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, просив рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 грудня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги, задовольнити.
 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що під час ухвалення оскаржуваного рішення судом першої інстанції не було враховано дохід скаржника, зміну його матеріального та сімейного стану. 
 
Скаржник зазначає, що він регулярно сплачує аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина, проте крім сина, на його утриманні перебуває малолітня дитина від іншого шлюбу та дружина, яка знаходиться у декретній відпустці.   
 
Крім того, скаржник зазначає, що з часу ухвалення судом рішення про зміну розміру аліментів, зросли витрати на комунальні послуги, продукти харчування та інше.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 02 квітня 2021 року, відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.
 
Відзиву подано не було.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 05 квітня 2021 року закінчено проведення підготовчих дій, призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження, без повідомлення осіб, які брали участь у справі.
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення  в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.
 
Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що після ухвалення Києво-Святошинським районним судом Київської області рішення про збільшення розміру аліментів, у позивача не сталися істотні зміни у його матеріальному стані.
 
Колегія суддів в повній мірі погоджується з вищевказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.
 
Судом встановлено, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 жовтня 2014 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн. щомісячно з наступною індексацією відповідно до закону, починаючи з 19 вересня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 05-07).
 
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 серпня 2019 року збільшено розмір аліментів, який було встановлено рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 жовтня 2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з твердої грошової суми в розмірі 500 грн. щомісячно, до його повноліття - до твердої грошової суми в розмірі 1 800 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 08-11).
 
Згідно довідки № 10 виданої ТОВ «ЕКО», ОСОБА_1 з 21 березня 2011 року працює комірником у ТОВ «ЕКО», заробітна плата якого за період липень-грудень 2019 року становила 26 035 грн. 18 коп. (а.с. 12).
 
ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_5 , батьком якого є ОСОБА_1 (а.с. 13).
 
Так, відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XIIта набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
 
Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
 
Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. 

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
 
За змістом ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
 
Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
 
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
 
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
 
Відповідно до ч. 3 ст. 183 СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
 
Так, звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 просив змінити спосіб стягнення аліментів і встановити їх у частці від його заробітку у розмірі ј частини щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
 
Як вбачається з наданої позивачем довідки № 10 (а.с. 12), з 21 травня 2011 року ОСОБА_1 працює на посаді комірника у ТОВ «ЕКО», середня заробітна плата якого за період з липня по грудень 2019 року становить 3 493 грн. 05 коп. Таким чином, ј частини його заробітку, яку він вважає за необхідне сплачувати на користь ОСОБА_2 на утримання дитини, становить 873 грн. 26 коп.
 
Разом з тим, рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 серпня 2019 року збільшено розмір аліментів, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_4 з 500 грн. до 1 800 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття.
 
Таким чином, змінюючи спосіб стягнення аліментів, який було визначено рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 серпня 2019 року, фактично буде зменшено їх розмір, а відтак, на даний час, виходячи з наявних в матеріалах справи доказів та змісту позовної заяви та апеляційної скарги, підстави для задоволення позовної заяви, відсутні.
 
Колегія суддів ставиться критично до посилання скаржника на те, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення не було враховано дохід скаржника, зміну його матеріального та сімейного стану, оскільки зазначені скаржником обставини, можуть бути підставою для збільшення або зменшення розміру аліментів, проте не можуть бути підставою для зміни способу їх стягнення. 
 
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
 
За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, як таке, що ухвалене з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим
 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,- 
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
 
            Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 грудня 2020 року - залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

 
Суддя-доповідач:                                                                           І.М. Вербова

Судді:                                                                                                           Я. В. Головачов 

                                                                                                                   О. В. Шахова