ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"20" травня 2021 р.           Справа№ 910/13691/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Андрієнка  В.В.
суддів:            Буравльова  С.І. 
          Пашкіної С.А. 
 
секретар судового засідання - Добрицька В.С.
учасники справи згідно протоколу судового засідання

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ПВІ ЗІТ Нафтогазбудізоляція"  
на рішення Господарського суду міста Києва 
від  13.01.2021 (повний текст складено 22.01.2021) 
у справі №910/13691/20 (суддя Чебикіна С.О.)
за позовом Приватного акціонерного товариства "ПВІ ЗІТ Нафтогазбудізоляція"
до  Акціонерного товариства "УКРТРАНСГАЗ" 
про   визнання вимоги незаконною, 

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про визнання вимоги від 29.05.2019 року №2501вих-19-475 до АТ "Банк Альянс" про сплату грошової суми за гарантією №2210-18 від 25.04.2018 незаконною та такою що не підлягає виконанню   на підставі ст.ст. 509, 546, 560, 563, 610, 613 ЦК України.
Рішенням Господарського суду міста Києва від  13.01.2021 у справі №910/13691/20 відмовлено у задоволенні позову в повному обсязі. 
Відмовляючи у позові суд першої інстанції виходив з того, що права позивача, за захистом яких він звернувся до суду, не порушено  відповідачем, 
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Приватне акціонерне товариство "ПВІ ЗІТ Нафтогазбудізоляція" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2021 у справі №910/13691/20 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Судові витрати покласти на відповідача.
В обґрунтування своєї скарги позивач зазначав, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального права та невідповідністю дійсним обставинам справи. Позивач зазначав, що відповідач порушив законні права та інтереси позивача, оскільки сплата грошової суми за гарантією №2210-18 від  25.04.2018 є незаконною та такою що не підлягає виконанню.
Відповідач у своїх пояснення просив суд апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін. При цьому відповідач зазначав, що ураховую невиконанням відповідачем умов договору та порушення договірного зобов`язання, забезпеченого банківською гарантією, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідачем було правомірно направлено вимогу про сплату гарантованої суми, а отже твердження позивача є безпідставними та спростовані наявними у матеріалах справи доказами.
Згідно з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передані на розгляд колегії суддів у складі: Поляк О.І. (головуючий), Пономаренко Є.Ю., Кропивна Л.В.
На підставі службової записки секретаря судової палати та розпорядження Північного апеляційного господарського суду №09.1-07/199/21 від 01.04.2021, у зв`язку з перебуванням головуючого судді (судді-доповідача) Поляк О.І. на лікарняному, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/13691/20.
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.04.2021 для розгляду апеляційної Приватного акціонерного товариства "ПВІ ЗІТ Нафтогазбудізоляція" у справі №910/13691/20 визначено колегію суддів у складі: Андрієнко В.В. (головуючий суддя), судді Буравльов С.І., Шапран В.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.05.2021 справу №910/13691/20 за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "ПВІ ЗІТ Нафтогазбудізоляція" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2021 прийнято до провадження у визначеному автоматизованою системою складі суду та призначено до розгляду на 28.04.2021.
26.04.2021 на адресу суду від позивача - Приватного акціонерного товариства "ПВІ ЗІТ Нафтогазбудізоляція" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. 
У судове засідання, яке відбулось 28.04.2021 з`явився представник відповідача. Представник позивача не з`явився.  Розгляд справи відкладено на 20.05.2021.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не  підлягає  задоволенню, а рішення суду першоїі інстанції залашенню без змін, зі зміною мотивувальної частини рішення.
Частиною 1 статті 232 ГПК України визначено, що судовими рішеннями є ухвали, рішення, постанови та судові накази.
Згідно з ч. 1 ст. 281 ГПК України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги ухвалює судові рішення у формі постанов згідно з вимогами, встановленими статтею 34 та главою 9 розділу III цього Кодексу, з урахуванням особливостей, зазначених у цій главі.
У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).
З матеріалів господарської справи убачається наступне.
Предметом спору є вимога позивача про визнання вимоги від 29.05.2019 №2501вих-19-475 до АТ "Банк Альянс" про сплату грошової суми за гарантією №2210-18 від 25.04.2018 незаконною та такою що не підлягає виконанню  на підставі ст.ст. 509, 546, 560, 563, 610, 613 ЦК України, з тих підстав, що строк виконання робіт за договором підряду №1805000397 від 08.05.2018 не настав станом на дату направлення вимоги відповідачем до банку (29.05.2019) про сплату грошової суми за гарантією №2210-18 від 25.04.2018, яка забезпечувала належне виконання зобов`язань позивачем за договором підряду №1805000397 від 08.05.2018.
Судом установлено, що за результатами процедури закупівлі, 08.05.2018 між Приватним акціонерним товариством "ПВІ ЗІТ Нафтогазбудізоляція" (підрядник, позивач) та Акціонерним товариством "УКРТРАНСГАЗ" (замовник, відповідач) укладено договір підряду №1805000397, за умовами якого підрядник зобов`язується за завданням замовника оформленого у вигляді "Технічних вимог і якісних характеристик предмета закупівлі" в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі, на свій ризик виконати власними та залученими силами і засобами, обладнанням, матеріалами і механізмами на об`єкті замовника, у встановлений строк (додаток №2 до договору), а замовник зобов`язується в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі, прийняти і оплатити наступні роботи: "ремонт ізоляційного покриття технологічної трубної обв`язки ДКС Більче-Волиця (будівельно-монтажні роботи, код ЄЗС ДК 021-2015: 45300000-0), UA-2018-03-20-000961-с (далі - договір підряду).
На виконання п. 12.8. договору підряду Приватним акціонерним товариством "ПВІ ЗІТ Нафтогазбудізоляція" (підрядником, принципалом, позивачам) надано Акціонерному товариству "УКРТРАНСГАЗ" (замовнику, бенефіціару, відповідачу) банківську гарантію №2210-18 від 25.04.2018 на суму 249 838,08 грн видану АТ "Банк Альянс" (банк).
Банківська гарантія - це документ, який видається банком і адресований конкретному кредитору організації. 
Згідно банківської гарантії банк бере на себе зобов`язання погасити можливу заборгованість фірми перед кредитором за вимогою кредитора при настанні визначених умовах договору. 
При цьому банк зобов`язується виплатити кредитору "тверду", заздалегідь обумовлену суму. 
Особливість такої угоди полягає в тому, що на момент оформлення банківської гарантії, самого зобов`язання перед кредитором у організації ще не існує, тобто кредитор є потенційним. 
Причому в майбутньому заборгованість за придбані товари, роботи або послуги може так і не з`явитися. 
Положеннями статей 546, 560, 561 ЦК України та статті 200 ГК України, передбачено, що:
- виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком;
- за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником;
- гарантія діє протягом строку, на який вона видана; гарантія є чинною від дня її видачі, якщо в ній не встановлено інше;
- гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні. Зобов`язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторони.
Пунктом 1.1. банківської гарантії установлено, що за заявою принципала банк надає на користь бенефіціара гарантію, за якою зобов`язується сплатити бенефіціару на його письмову вимогу грошову суму у разі гарантійного випадку (невиконанням або неналежним виконанням принципалом своїх зобов`язань за договором підряду №1805000397 від 08.05.2018) та дотримання умов гарантії та цього договору.
Пунктом 1.4. банківської гарантії вона вступає в силу з 25 квітня 2018 року та діє по 15 червня 2019 року включно.
Згідно п. 4.2. банківської гарантії якщо на вимогу бенефіціара банк виплачує кошти за гарантією, принципал зобов`язаний протягом 1 робочого дня повністю відшкодувати банку такі виплати та усі пов`язані з цим витрати банку, у валюті гарантії.
29.05.2019 відповідач (бенефіціар, замовник) звернувся до банку з вимогою №2501вих-19-475 про сплату грошової суми за гарантією №2210-18 від 25.04.2018, з тих підстав, що закінчився строк дії договору підряду №1805000397 від 08.05.2018, а роботи за договором підрядником досі не виконано у строк визначений п. 2.2. договору підряду. 
Частиною 1 ст. 200 Господарського кодексу України визначено, що гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог уповноваженої сторони у розмірі повної грошової суми, яку вказано у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконує вказані в ньому зобов`язання.
У відповідності до   ст. 560 ЦК України   за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Згідно ст. 561 ЦК України   гарантія діє протягом строку, на який вона видана. Гарантія є чинною від дня її видачі, якщо в ній не встановлено інше. Гарантія не може бути відкликана гарантом, якщо в ній не встановлено інше.
Зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання. (ст. 562 ЦК України).
Частиною 1 ст. 563 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії.
Пунктом 2 розділу І Положення про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 № 639, визначено, що гарантія - це спосіб забезпечення виконання зобов`язань, відповідно до якого банк-гарант приймає на себе грошове зобов`язання перед бенефіціаром (оформлене в письмовій формі або у формі повідомлення) сплатити кошти за принципала в разі невиконання останнім своїх зобов`язань у повному обсязі або їх частину в разі пред`явлення бенефіціаром вимоги та дотримання всіх вимог, передбачених умовами гарантії.
З урахуванням вищенаведеного колегія суддів дійшла висновку, що бенефіціар може звернутися до Банку з вимогою про виплату гарантії на будь якій стадії зобов`язань між бенефіціаром та принципалом.
З матеріалів справи слідує, що звернення бенефіціара до Банку у даному випадку не порушує права позивача. Крім того колегія суддів зазначає, що у даному випадку судом не досліджується належність виконання сторонами у даній справі договору підряду.
Позивач, реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання вимоги незаконною, зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином наразі виплата банком гарантії відповідачу порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд має перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача.
Суд зазначає, що доводи позивачів про порушення їхніх прав, свобод чи інтересів є абстрактними, не містять жодного обґрунтування негативного впливу звернення відповідача на даній стадії відносин. 
У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
При цьому, під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що установлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 у справі №912/1856/16, від 14.05.2019 у справі № 910/11511/18.
Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.
Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.
Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей  55,  124 Конституції України  та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Ураховуючи наведене, рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2021 у справі №910/13691/20 відповідає матеріалам справи, є законним та обґрунтованим, підстави, передбачені ст.ст. 277-278 ГПК України для його скасування, відсутні. 
Судові витрати, згідно до ст. 129 ГПК України покласти на позивача.
Керуючись ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1.  Апеляційну Приватного акціонерного товариства "ПВІ ЗІТ Нафтогазбудізоляція" на рішення Господарського суду міста Києва від  13.01.2021 у справі №910/13691/20 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від  13.01.2021 у справі №910/13691/20  залишити без змін.
3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути  оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено та підписано 31.05.2021.

Головуючий суддя                                                            В.В.Андрієнко 

Судді                                                                                С.І. Буравльов

                                                                                С.А. Пашкіна