ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 травня 2021 року
м. Харків
справа № 642/976/20
провадження № 22-ц/818/1798/21
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого – Хорошевський О.М.
суддів – Бурлака І.В., Яцини В.Б.
за участю секретаря Пузікової Ю.С.
Учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач – ОСОБА_2 
відповідач – ОСОБА_3 , 
відповідач – ОСОБА_4 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2020 року, постановлене суддею Пашнєвим В.Г., за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення,-
УСТАНОВИВ:
У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом після уточнення якого просила усунути перешкоди у користуванні нею квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житла.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у 2019 році вона стала власником 1/3 частки квартири  АДРЕСА_1 на підставі договору дарування укладеного з її дядьком, а також є спадкоємцем четвертої черги за законом на 2/3 частки вказаної квартири після її померлого діда. З 03.12.2019 року її місце проживання зареєстроване за адресою: квартира АДРЕСА_1 , однак потрапити до вказаної квартири вона не має змоги, оскільки у квартирі змінені замки та всередині перебувають невідомі їй особи. Щодо наведених обставин ОСОБА_1  звернулася до правоохоронних органів, якими було встановлено, що по  АДРЕСА_2  з середини 2017 року та по теперішній час періодично проживають відповідачі -  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 та  ОСОБА_4 . На неодноразові звернення ОСОБА_1  звільнити займану квартиру відповідачі відмовляються, чим своїми діями перешкоджають їй користуватись і розпоряджатись належним їй нерухомим майном. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 вважає, що відповідачі незаконно продовжують користуватися належною їй квартирою, тому просить виселити відповідачів з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.
Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2020 року позовні вимоги задоволені.
ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житла.
Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 витрати по сплаті судового збору в розмірі 280 гривень 26 копійок з кожного.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, як незаконне та необґрунтоване, постановлене з порушенням норм процесуального права та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.
Скарга містить посилання на те, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи. Доводи позивачки не доведені належними доказами.
Зазначено, що відповідачі користуються спірною квартирою на підставі договору найму (оренди) квартири укладеного із ОСОБА_6 , що є підставою вважати, що відповідачі користуються житловим приміщенням законно. Дія договору триває. Вимог про припинення цього договору не заявлено.
Відзив на апеляційну скаргу не надходило.
Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі без належної правової підстави проживають у квартирі АДРЕСА_1 , в добровільному порядку відмовляються звільнити квартиру, хоча були попереджені про необхідність звільнення квартири, чим грубо порушують права позивача як власника, перешкоджають їй користуватись та розпоряджатись належною їй на праві власності квартирою. Жодних договорів щодо користування квартирою позивач з відповідачами не укладали. Оскільки ОСОБА_1 є власником 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , а також спадкоємцем четвертої черги за законом на інші 2/3 частки спірної квартири, тобто має право проживати в ній, а відповідачі не мають права чинити перешкод ОСОБА_1 у користуванні її квартирою, та мають зареєстровані місця проживання за наведеними вище адресами.
Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції.
Відомостей, про те що ОСОБА_2 має повноваження для представлення інтересів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 матеріали справи не містять, а тому оскаржуване рішення переглядається лише в частині, що стосується апелянта. 
Правовідносини які склались між сторонами врегульовані Цивільним та Житловим Кодексами України.
Вирішуючи спір суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права якими регулюються правовідносини, що виникли між сторонами. При цьому судом не було порушено норм процесуального права які були обов`язковою підставою для скасування рішення суду.
Судова колегія не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції з підстав неправильного застосування норм матеріального права, оскільки судом першої інстанції такі норми не порушені та зроблено законний та обгрунтований висновок.
Суд першої інстанції оцінивши фактичні обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Наявність перешкод у користуванні власністю позивачці підтверджується матеріалами справи (а.с.76-81, 91-96).
За правилами ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно з вимогами ст.321ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.
Згідно зі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Оскільки, встановлено, що відповідачі чинять перешкоди позивачці у користуванні нерухомим майном, чим порушують її законні права, вимога ОСОБА_1 про усунення перешкоди у користуванні спірною квартирою та виселення є обгрунтованими.
Доказів на спростування таких висновків суду не надано.
Посилання відповідачів на те, що вони користуються житлом на підставі договору не підтверджені будь-якими письмовими доказами, а тому до уваги взяті бути не можуть.
Суд першої інстанції, на підставі встановлених обставин справи та належним чином оцінених доказів, зробив правильний висновок про наявність підстав для  задоволення позовних вимог.
Оскільки доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують судова колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення .
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 , 375, 381-384 ЦПК України, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2  залишити без задоволення.
Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий                                                                              О.М. Хорошевський

Судді:                                                                                   І.В. Бурлака

В.Б. Яцина
Повний текст постанови складено 21.05.2021.