ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

12 квітня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 340/3190/19	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів:  
                                         суддя - доповідач Чумака С.Ю.,
                                                    суддів:  Чабаненко С.В., Юрко І.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04 червня 2020 року в адміністративній справі № 340/3190/19 (суддя І інстанції - Брегей Р.І.)

за позовом  ОСОБА_1  
до Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 31.07.2018 № 66352-5204-1123 в частині визначення грошового зобов`язання з орендної плати за землю в сумі 9994,96 грн,

В С Т А Н О В И В:

ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ, РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ, ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби України в Кіровоградській області, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення від 31.07.2018 № 66352-5204-1123 в частині визначення грошового зобов`язання з орендної плати за землю в сумі 9994,96 грн.

03.03.2020 здійснено заміну відповідача на його правонаступника - Головне управління Державної податкової служби у Кіровоградській області
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 04 червня 2020 року адміністративний позов задоволено частково:
визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби України в Кіровоградській області від 31 липня 2018 року, яким ОСОБА_1 визначено грошове зобов`язання з орендної плати за землю за 2018 рік у сумі 31085,64 грн, в частині суми у 9609,94 грн.
В іншій частині позову відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати це рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції при прийнятті рішення порушив норми матеріального права. Відповідач вказує, що договір оренди земельної ділянки, укладений між позивачем та міською радою, є чинним, та відповідно до податкового законодавства є підставою для нарахування орендної плати. Згідно з умовами договору оренди землі  від 10.06.2016 перехід прав користування земельною ділянкою не передбачений при відчуженні нерухомого майна.  Оскільки власник будівлі, яка розміщена на цій земельній ділянці, не здійснив державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку, тому нарахування орендної плати здійснюється саме орендарю за договором від 10.06.2016.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ВИЗНАЧЕНІ ВІДПОВІДНО ДО НИХ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ
10 червня 2016 року між позивачем та Кіровоградською міською радою укладено Договір оренди№ 16 земельної ділянки площею 0,4017 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (далі - Договір оренди). Кадастровий номер земельної ділянки 3510100000:19:162:0036.  (а.с. 8-13).
Відповідно до п. 2.1 Договору оренди розмір земельної ділянки 0,4017 га. Цільове призначення- для розміщення комплексу будівель пункту технічного обслуговування транспортних засобів.
Річна орендна плата за земельну ділянку  встановлюється у розмірі 5 відсотків нормативної грошової оцінки ділянки: у сумі 31 085,64 грн (п. 4.1 Договору оренди).
Договір укладений на 15 років (п. 3.1 Договору оренди).
На земельній ділянці розташовувався комплекс будівель, який належав позивачеві на праві власності.
09.01.2018 виготовлено окремі технічні паспорти на комплекси будівель за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 23-28).
За комплексом будівель за адресою: АДРЕСА_1 а закріплювалась площа земельної ділянки у   розмірі 0,2090 га, а за другим за адресою: АДРЕСА_1 - 0,1927 га.  
Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 5 червня 2018 року за позивачем зареєстровано право власності на новий комплекс будівель за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 87).
14.06.2018 між позивачем та ОСОБА_2 укладено Договір дарування комплексу будівель за адресою: АДРЕСА_1 (право власності зареєстровано 31.05.2018 на підставі технічного паспорту від 9 січня того ж року) (а.с. 17-22).  
Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 14.06.2018 за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на комплекс будівель за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 44).
31.07.2018 Головне управління Державної фіскальної служби в Кіровоградській області прийняло податкове повідомлення-рішення № 66352-5204-1123, яким визначено позивачу суму податкового зобов`язання зі сплати орендної плати за землю за 2018 рік у розмірі 31085,64 грн (а.с. 15).
17.10. 2018 податковий орган прийняв повідомлення-рішення № 6635-5204-1123-2018, яким визначено позивачу суму податкового зобов`язання зі сплати орендної плати за землю за 2018 рік у розмірі 1865,04 грн, врахувавши індекс інфляції за 2017 рік у розмірі 1,06 (а.с. 16).
Вважаючи податкове повідомлення-рішення від 31.07.2018 необґрунтованим, протиправним та таким, що підлягає скасуванню в частині визначення грошового зобов`язання з орендної плати за землю в сумі 9994,96 грн, позивач звернувся до суду.
Задовольняючи адміністративний позов частково, суд першої інстанції виходив з того, з 14 червня 2018 року до ОСОБА_2 перейшло право користування на земельну ділянку площею 0,4017 га на умовах договору оренди земельної ділянки від 10 червня 2016 року, який укладено між  позивачем та Кіровоградською міською радою. Водночас таке право не витратив і позивач, оскільки на земельній ділянці розташований комплекс будівель, що належить йому на праві власності. Отже, з цієї дати ОСОБА_2 набув правового статусу другого орендаря за згаданим правочином. Суд першої інстанції зазначив, що оскільки приписами статті 286 ПК України  (порядок обчислення плати за землю) не встановлено порядку обчислення плати за землю у випадку, який склався щодо взаємовідносин позивача, ОСОБА_2 й Кіровоградської міської ради, тому, врахувавши логіку законодавця, дійшов висновку щодо необхідності сплати орендної плати власниками нерухомих об`єктів в рівних частках незалежно від площ двох об`єктів нерухомості.
НОРМИ ПРАВА, ЯКІ РЕГУЛЮЮТЬ СПІРНІ ПРАВОВІДНОСИНИ, ТА ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ СУДОМ

Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами пункту  14.1.73  пункту  14.1  статті  14 Податкового кодексу України  землекористувачі - це юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.
Відповідно до підпункту  14.1.136  пункту  14.1  статті  14 Податкового кодексу України  орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (далі у розділі XII - орендна плата).
Згідно з пунктами 288.1-288.4 статті  288 Податкового кодексу України  підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.
Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.
Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.
За приписами частин першої та другої  статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Статтями  125  і  126 Земельного кодексу України  визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Аналогічним чином перехід права власності на земельну ділянку до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, унормовують і положення  статті 377 Цивільного кодексу України.
Набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою (пункт «е» частини першої  статті 141 Земельного кодексу України).
Згідно з частиною третьою  статті 7 Закону України «Про оренду землі»  до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.
Відповідно до  статті 31 Закону України «Про оренду землі»  договір оренди землі припиняється в разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці.
Верховний Суд України у постанові від 8 червня 2016 року (справа № 21-804а16) та постанові від 12 вересня 2017 року (справа № 21-3078а16), сформулював правову позицію: якщо особа набула право власності на будівлю або його частину, що розташовані на орендованій земельній ділянці, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Також 25 лютого 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в рамках справи № 520/8446/18 підтвердив вже усталену правову позицію стосовно переходу обов`язку зі сплати податку за земельну ділянку та/або орендної плати за землю у разі переходу права власності на нерухомість, на якій вона розташована.
Отже, до нового власника об`єкта нерухомості переходить і встановлений податковим законом обов`язок зі сплати орендної плати за землю, на якій розташоване набуте ним майно. У зв`язку з чим, однією з умов, що мають вирішальне значення для визначення розміру плати за землю, має саме розмір земельної ділянки.
Відтак, колегія суддів зазначає, що до ОСОБА_2 перейшло право користування земельною ділянкою, на якій розміщені комплекси будівель за адресою: АДРЕСА_1 , .  
За огляду на зазначене, колегія суддів констатує, що у попереднього власника припиняється обов`язок зі сплати орендної плати за земельну ділянку, на якій розташовані споруди, що перебувають у власності іншої особи.
Натомість, відповідач при прийнятті оскарженого податкового повідомлення-рішення визначив розмір орендної плати виходячи з площі ділянки 0,4017 га, не врахувавши при цьому перехід права власності на об`єкт нерухомості до іншої особи.

Посилання відповідача на те, що договір оренди земельної ділянки, на якій розташована відчужена частина нерухомості, є чинним, як на підставу для продовження обов`язку позивача по сплаті орендної плати за таку ділянку, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки такі обставини не звільняють нового власника від обов`язку по сплаті орендної плати за земельну ділянку, на якій розташоване набуте ними майно.
Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо  неврахування розмірів площ земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомості,  та сплати орендної плати у рівних частках з огляду на таке.  
Орендна плата за земельні ділянки за своєю суттю є платежем, який орендар вносить орендодавцеві саме за користування земельною ділянкою. Якщо особа не користується земельною ділянкою, то вона не зобов`язана сплачувати орендну плату. Суд же першої інстанції по суті поклав на позивача обов`язок сплачувати орендну плату за ту частину земельної ділянки, якою він не користується, що суперечить приписам чинного законодавства, а також є несправедливим по відношенню до позивача.
Крім того, у разі набуття права власності на споруду, що перебуває у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташований  об`єкт. 
Тобто, за логікою законодавця особа зобов`язана сплачувати орендну плату за земельну ділянку, на якій розташований об`єкт нерухомості, що належить такій особі на праві власності. 
Неврахування площі земельної ділянки при визначенні орендної плати, на думку апеляційного суду, буде сприяти ще більшій податковій дискримінації, коли буде зобов`язано особу сплачувати орендну плату за земельну ділянку, якою користується інша особа. Так, у випадку суттєвої різниці у площах землі застосування принципу незалежності від площі земельної ділянки при визначенні розміру орендної плати наглядно продемонструє хибність принципу, який застосований при вирішенні спору судом першої інстанції. 
Як встановлено під час судового розгляду, з 14.06.2018 до ОСОБА_2 перейшло право власності на комплекс будівель, який розташований на земельній ділянці площею 0,2090 га. 
У користуванні позивача залишився комплекс будівель, який розташований  на земельній ділянці площею 0, 1927 га. 
Отже, визначення розміру орендної плати за 2018 рік для позивача, починаючи з 14.06.2018, здійснюється з площі 0,1927 га земельної ділянки, яка знаходиться в його користуванні. 
З боку відповідача заперечення щодо розрахунку позивачем розміру орендної плати за землю за 2018 рік не надходили.
Апеляційний суд перевірив арифметичний розрахунок орендної плати, наданий позивачем, та вважає його правильним. 
З огляду на зазначене, апеляційний суд дійшов висновку, що нарахування відповідачем податкових зобов`язань зі сплати орендної плати за земельну ділянку площею 0,4017 га за 2018 рік за спірним податковим повідомленням-рішенням у сумі 31 085,64 грн є безпідставним.
Колегія суддів зазначає, що за приписами ч. 1 статті 308 КАС України  суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, проте відповідно до ч. 2 цієї ж статті суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи встановлені обставини та зазначені норми, колегія суддів робить висновок про необхідність повного задоволення позову та скасування податкового повідомлення-рішення від 31.07.2018 № 66352-5204-1123 в частині визначення грошового зобов`язання з орендної плати за землю в сумі 9994, 96 грн.

ВИСНОВОК АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, його висновки не відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного її вирішення, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення  позову повністю.
Згідно з ч. 1  ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього  Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч. 6 ст. 13 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Статтею 132 КАС України  визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Враховуючи наслідки апеляційного розгляду справи, стягненню з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань підлягає сплачений позивачем при подачу позову судовий збір у розмірі 768,4 грн.
Оскільки справа відповідно до п. 6 ч. 6 ст. 12 КАС України відноситься до категорії незначних, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області задовольнити частково.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області (ЄДРПОУ 43142606) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 31.07.2018 № 66352-5204-1123 в частині визначення грошового зобов`язання з орендної плати за землю в сумі 9994, 96 грн задовольнити.

Визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення від 31.07.2018 № 66352-5204-1123 в частині визначення грошового зобов`язання з орендної плати за 2018 рік за землю в сумі 9994,96 грн.

Стягнути на користь   ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Кіровоградській області (ЄДРПОУ 43142606) сплачений судовий збір у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 12 квітня 2021 року і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.
   
Суддя-доповідач                                                            С.Ю. Чумак 

                          суддя                                                            С.В. Чабаненко 

                          суддя                                                            І.В. Юрко