ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5289/21 Справа № 186/1715/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Янжула С. А. Доповідач - Макаров М. О.	

Категорія 24 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.         
суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 04 березня 2021 року по справі за позовом Першотравенського міського житлово-комунального підприємства до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиті комунальні послуги,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2020 року Першотравенське міське житлово-комунальне підприємство звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за спожиті комунальні послуги з відповідача ОСОБА_1 .
Позов мотивований тим, що між Першотравенським МЖКП та відповідачем встановлені фактичні цивільно-правові відносини з приводу надання комунальних послуг на підставі відкритого особового рахунку. Боржник не відмовлявся від споживання послуг у встановленому порядку, але не виконує зобов`язання з оплати.
Відповідач у справі мешкає за адресою: АДРЕСА_1 та є споживачем послуг, які надаються Першотравенським міським житлово-комунальним підприємством.
У листопаді 2019 року відповідач звернувся до Першотравенського МЖКП із заявою про реструктуризацію заборгованості, яка на той час становила 53 717,56 грн. Заява була задоволена, укладено договір №44 від 21 листопада 2019 року, відповідно до його умов реструктуризація надавалася на 54 місяці: з 21 листопада 2019 року по 31 травня 2024 року, з сумою щомісячного платежу 995 гривень. Відповідач не належним чином виконував зобов`язання за цим договором, внаслідок чого, заборгованість зросла до 60 626,82 грнь.
Згідно даних бухгалтерського обліку абонентського відділу позивача сума заборгованості станом на 01 грудня 2020 року становить 60 626,82 грн.
Послуги були надані в повному обсязі та належної якості. Скарг з приводу ненадання чи неналежного надання послуг від відповідача на адресу підприємства не надходило. Отже, споживач зобов`язаний оплатити спожиті послуги, а виконавець має право вимагати від боржника виконання обов`язку щодо оплати наданих послуг.
Позивачем неодноразово здійснювались заходи досудового врегулювання спору: щомісячно на адресу відповідача надсилається рахунок з детальним поясненням нарахувань за поточний місяць, де зазначена сума накопиченої відповідачем заборгованості. Вказані заходи не дали жодних результатів. Відповідач продовжує ігнорувати свої зобов`язання.
Просить суд стягнути з відповідача на свою користь суму боргу за спожиті комунальні послуги в розмірі 60 626,82 грн., з яких: за опалення - 38 545,33 грн.; за опалення - умовно-постійна частина - 123,26 грн.; внески за обслуговування ВКО - 22,41 грн.; за водопостачання - 15 319,61 грн.; за водовідведення - 6 237,45 грн.; за поводження з побутовими відходами - 378,76 грн., а також стягнути судові витрати по справі.
Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 04 березня 2021 року задоволено та ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь Першотравенського міського житлово-комунального підприємства борг за спожиті комунальні послуги за період з 01 грудня 2017 року по 01 грудня 2020 року: за опалення - 38 545,33 грн.; за опалення - умовно-постійна частина - 123,26 грн.; внески за обслуговування ВКО - 22,41 грн.; за водопостачання - 15 319,61 грн.; за водовідведення - 6 237,45 грн.; за поводження з побутовими відходами - 378,76 грн., а всього в розмірі 60 626, 82 грн.; вирішено питання стосовно рнозподілу судових витрат.
Рішення суду мотивовано тим, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та закрити провадження у справі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 04 березня 2021 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.
Так, судом встановлено, що 24 травня 2001 року зареєстрований відповідач ОСОБА_1 та з 29 липня 2008 року син відповідача - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб №9497 від 16 грудня 2020 року та довідкою з місця проживання про склад сім`ї та реєстрацію.
Затрати на утримання та обслуговування вказаного будинку по наданню відповідачам комунальних послуг, а саме: централізованої подачі питної води, централізованого опалення, водовідведення та вивіз ТПВ несе Першотравенське міське житлово-комунальне підприємство.
Розрахунком по абоненту НОМЕР_1 - квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_3 підтверджується, що заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг станом на 01 грудня 2020 року становить 60 626,82 грн. Розрахунок надано за період: з 01 грудня 2017 року по 01 грудня 2020 року.
Відповідач не відмовлявся від споживання вказаними послугами у встановленому порядку.
28 лютого 2019 року відповідач звертався до позивача із заявою про списання боргу в зв`язку із закінченням строку позовної давності, однак 06 березня 2019 року йому було відмовлено.
21 листопада 2019 року позивач та відповідач уклали договір №44 про реструктуризацію заборгованості, згідно якої підприємство надало боржнику розстрочку у погашенні заборгованості за комунальні послуги по вказаній квартирі на суму 53 717,56 грн., терміном на 54 місяці, з 21 листопада 2019 року по 31 травня 2024 року, сума щомісячного платежу становить 995 грн. Підприємство має право приймати рішення про дострокове розірвання договору про реструктуризацію у разі дострокового погашення боргу та несвоєчасного або не в повному обсязі погашення боргу.
Задовольняючи позовні вимоги, районний суд обґрунтовано виходив з того, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого cамоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (ст.1, ч. 2 ст.3, ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
Позивач є виконавцем послуг з централізованого опалення, водопостачання та водовідведення, збору та вивозу твердих побутових відходів за місцем проживання відповідачів.
Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.
Разом з тим, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. 
Доводи апеляційної скарги про те, що позов підписаний нібито директором підприємства, в судових засіданнях дане підприємство представляла Койдан О.В. , проте довіреності, які є в матеріалах справи не підтверджують наявності у Койдан О.В. та Ковтун А.Р. повноважень представляти інтереси позивача в судах, бо не містять інформації, що вказані особи мають статус адвоката, колегія судді вважає необґрунтованими, оскільки згідно статуту позивача, дане підприємство є юридичною особою, управління підприємством здійснює його керівник, яким є Ковтун А.Р ..
Посилання апелянта на те, що між ним та позивачем відсутні договірні відносини, оскільки ніякого договору не укладалось, колегія судді не може прийняти до уваги, оскільки відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення відповідачів, як споживачів від оплати послуг у повному обсязі.
Інші приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.
Отже, висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судами правильно застосовані.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.
Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.
Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені відповідачами у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  - залишити без задоволення.
Рішення  Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 04 березня 2021 року  -  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко