ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2021 року	Львів	Справа № 300/737/20 пров. № А/857/1362/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії: 
головуючого судді:                               Гуляка В.В. 
суддів:                                                    Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й. 
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, 
на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2020 року (суддя – Біньковська Н.В., час ухвалення - не зазначений, місце ухвалення - м.Івано-Франківськ, дата складання повного тексту - не зазначена), 
в адміністративній справі №300/737/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, 
про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії, 

                                                          встановив:  

У квітні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача ГУ ПФУ в Івано-Франківській області, в якому просив: 1) визнати протиправною відмову відповідача щодо призначення позивачу пенсії державного службовця; 2) зобов`язати відповідача призначити та здійснювати нарахування й виплату позивачу з дати звернення 10 березня 2020 року пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ “Про державну службу” у розмірі 60% від заробітку, зазначеного в довідках від 04.03.2020 №13, від 04.03.2020 №14, виданих Івано-Франківською обласною державною адміністрацією. 
Відповідач позовних вимог не визнав, вважаючи їх безпідставними і такими, що не підлягають до задоволення, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву, просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. 
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01.12.2020 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Івано-Франківській області щодо відмови ОСОБА_1 у переведенні на пенсію державного службовця відповідно до вимог статті 37 Закону України “Про державну службу”. Визнано протиправним та скасовано розпорядження відділу з питань перерахунків пенсій №5 про відмову ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії за віком відповідно до вимог Закону України “Про державну службу” від 13.03.2020. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити та виплатити з 10.03.2020 ОСОБА_1 пенсію державного службовця, відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ згідно заяви від 10.03.2020, із врахуванням проведених виплат. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Івано-Франківській області сплачений судовий збір в розмірі 691,56 грн.. 
З цим рішенням суду першої інстанції від 01.12.2020 року не погодився відповідач ГУ ПФУ в Івано-Франківській області та оскаржив його в апеляційному порядку. Апелянт вважає, що судове рішення першої інстанції винесене з порушенням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на те, що судом І інстанції не досліджено той факт, що позивачу пенсія відповідно до Закону України «Про державну службу» вже була призначена та виплачувалась, а на момент набрання чинності Закону України «Про державну службу» №889 ОСОБА_1 вже був звільнений. Зазначає апелянт, що оскільки станом на 01.05.2016 року позивач не працював на посаді державного службовця, а згідно записів трудової книжки був звільнений з 31.03.2015 року, пенсія згідно Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993 p. йому вже була призначена на виплачувалася, тому законних підстав для переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" немає. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 01.12.2020 року, постановити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. 
Позивач ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому не погодився з її доводами. Вважає апеляційну скаргу відповідача безпідставною та необґрунтованою, зазначаючи, що станом на дату звернення до пенсійного органу щодо призначення пенсії державного службовця ним було дотримано усі вимоги законодавства для призначення пенсії державного службовця відповідно до ст.37 Закону №3723-ХІІ. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення. 

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу необхідно частково задовольнити, з врахуванням наступного. 

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується паспортними даними (а.с. 19), з 31.03.2015 звільнений з посади заступника начальника управління - начальника відділу взаємодії з органами місцевого самоврядування управління з організаційної роботи апарату Івано-Франківської обласної державної адміністрації, за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію на підставі ст.38 КЗпП України, що підтверджується даними копії трудової книжки (а.с. 41-64). Станом на час звільнення стаж державної служби позивача складає понад 35 років, загальний стаж – понад 42 роки. Вказані обставини відповідачем не заперечуються, а також підтверджуються довідкою Івано-Франківської обласної державної адміністрації №85 від 01.04.2020 (а.с. 15). 
Із 08.04.2014 року позивачу ОСОБА_1 було призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 (далі - Закон 1058-ІV), що підтверджується копіями матеріалів із пенсійної справи. 
14.04.2015 позивач ОСОБА_1 звертався з заявою про переведення його на пенсію державного службовця згідно Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993 (далі - Закон 3723-ХІІ), і така заява була задоволена згідно розпорядження УПФ №817704 від 22.04.2015 року. Оскільки розмір пенсії ОСОБА_1 при переведенні на пенсію відповідно до Закону №3723-ХІІ був менший, тому 16.04.2015 позивач ОСОБА_1 звертався з заявою про переведення його на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-ІV, і така заява була задоволена згідно розпорядження УПФ №817704 від 24.04.2015 року. Вказані обставини також підтверджуються копіями матеріалів із пенсійної справи, наданих відповідачем (апелянтом). 
10.03.2020 позивач ОСОБА_1 звернувся до відповідача ГУ ПФУ в Івано-Франківській області із заявою, згідно якої просив перевести його на пенсію за віком відповідно до вимог Закону України “Про державну службу” (перехід на інший вид пенсії) (а.с. 9). 
11.03.2020 позивач ОСОБА_1 також звернувся до відповідача із заявою, згідно з якою просив призначити йому пенсію відповідно до вимог Закону України “Про державну службу” від 10.12.2015 №889-VІІІ. До заяви додано довідки про заробітну плату від 04.03.2020 №13 та від 04.03.2020 №14 (а.с. 10, 16-18). 
13.03.2020 розпорядженням №817704 від 13.03.2020 відділу з питань перерахунків пенсій №5 ГУ ПФУ в Івано-Франківській області відмовлено позивачу в перерахунку пенсії за віком згідно чинного законодавства (а.с. 40). 
Листом відділу з питань перерахунків пенсій №5 Управління застосування пенсійного законодавства ГУ ПФУ в Івано-Франківській області №90/05 від 17.03.2020 (а.с. 11-12) та листом ГУ ПФУ в Івано-Франківській області №642-660/п-02/8-0900/20 від 20.03.2020 (а.с. 13-14) позивачу відмовлено у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України “Про державну службу”. Зазначено про те, що оскільки позивач станом на 01.05.2016 не працював на посаді державного службовця, тому законних підстав для переведення на пенсію за віком  відповідно до Закону України “Про державну службу” немає. 
Позивачу роз`яснено, що з урахуванням змін, внесених Постановою №469, з 01.01.2020 право на обчислення пенсії на умовах Порядку №622 мають особи які на 01.05.2016 займали посади державної служби, та яким призначено пенсію відповідно до Закону України “Про державну службу” від 16 грудня 1993р. №3723-ХІІ у період з 01.10.2011 до 01.05.2016,  та які в період роботи на “спец посадах” не отримували пенсію згідно Закону України №3723-ХІІ до набрання чинності Законом України №889-VІІІ, тобто до 01.05.2016, та які звільнились з посади державної служби, в тому числі до 01.01.2020, всі зазначені умови повинні бути дотримані одночасно. Також зазначено, що відділом з питань перерахунків пенсій №5 від 13.03.2020 прийнято рішення про відмову позивачу в проведенні перерахунку пенсії за віком  відповідно до вимог Закону України “Про державну службу” (а.с. 11-14). 
Вважаючи відмову відповідача у переведенні з пенсії за віком відповідно до вимог Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” на пенсію державного службовця згідно Закону України “Про державну службу” протиправною, позивач звернувся із позовом до адміністративного суду. 

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач станом на 01.05.2016 досяг 62-річного віку, має необхідний страховий стаж роботи – 42 роки 5 місяців, та має не менш як 20 років стажу державної служби, отже, позивач набув право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ на підставі пунктів 10, 12 Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VIII, а тому відмова відповідача у переведенні (призначенні) йому пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ є протиправною. 
Суд апеляційної інстанції вважає такі висновки суду першої інстанції частково вірними, з врахуванням наступного. 
Право вибору пенсійних виплат закріплено у статті 10 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. 
1 травня 2016 року набув чинності Закон України “Про державну службу” №889-VIII (далі – Закон №889-VIII), згідно частини 2 Прикінцевих та перехідних положень якого визнано такими, що втратили чинність, зокрема, Закон України “Про державну службу” №3723-ХІІ (далі – Закон № 3723-ХІІ), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу. 
Пунктами 10, 12 розділу ХІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону №889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст.25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст.25 Закону №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. 
Таким чином, як вірно зазначив суд першої інстанції, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби, а саме, не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців або не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі, за такою особою збережено право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII. 
Згідно з частиною 1 статті 37 Закону №3723-XII, на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. 
Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що необхідною умовою для наявності у державних службовців, які на день набрання чинності Законом №889-VIII займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, та осіб, які на день набрання чинності Законом №889-VIII мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, право на пенсію відповідно до згаданої статті є досягнення такими особами певного віку та наявність страхового стажу, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. 
Абзацом першим частини 1 статті 28 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” визначено, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. 
Обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України “Про державну службу” від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ після 1 травня 2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частиною 1 статті 37 Закону України № 3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень України “Про державну службу” від 10 грудня 2015 року №889-VІІІ, а саме щодо віку, страхового стажу та стажу державної служби. 
Отже, після 01 травня 2016 року (дата набрання чинності Законом №889-VIII) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 розділу XI “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України №889-VIII, та мають передбачені частиною першою статті 37 Закону № 3723-ХІІ вік і страховий стаж. 
Такі висновки узгоджуються з висновками Великої Палати Верховного Суду, наведеними у постанові від 13.02.2019 при розгляді справи №822/524/18. 
Пунктом 1 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України “Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб” від 14.09.2016 №622 (станом на час виникнення спірних правовідносин), визначено що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. 
Пунктом 2 вказаного Порядку передбачено, що згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 10 грудня 2015р. №889-VIII “Про державну службу” на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 р. №3723-XII “Про державну службу” мають право особи, які на день набрання чинності Законом України від 10 грудня 2015 р. №889-VIII “Про державну службу”: мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України; займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону та актами Кабінету Міністрів України. 
Пунктом 3 цього Порядку визначено, що право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, з урахуванням стажу державної служби, передбаченого пунктом 2 цього Порядку, якщо до набрання чинності Законом України від 10 грудня 2015 р. №889-VIII “Про державну службу” не призначалася пенсія відповідно до Закону, мають, зокрема: чоловіки, які досягли віку 62 роки. До досягнення зазначеного віку право на призначення пенсії мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 61 рік - які народилися по 31 грудня 1954 р.; 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 р. по 31 грудня 1955 р.. 
Порядок призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України “Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб” від 14.09.2016 №622,  постановою Кабінету Міністрів України  від 5 червня 2019 р. №469 “Про внесення зміни до Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб” доповнено пунктом 3-1, такого змісту: державні службовці, які на день набрання чинності Законом України від 10 грудня 2015 р. №889-VIII “Про державну службу” займали посади державної служби та які пенсію, призначену відповідно до Закону, не отримували з дати призначення до дня набрання чинності Законом України від 10 грудня 2015 р. №889-VIII “Про державну службу”, мають право на обчислення пенсії на умовах цього Порядку після звільнення з посади державної служби. Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України  від 5 червня 2019 р. №469 остання набирає чинності з 1 січня 2020 р. і поширюється також на осіб, які на день набрання чинності Законом України від 10 грудня 2015 р. №889-VIII “Про державну службу” займали посади державної служби, але звільнилися до набрання чинності цією постановою. 
Із матеріалів розглядуваної адміністративної справи судом встановлено, що позивачу відмовлено у переведенні на пенсію за віком державного службовця відповідно до вимог Закону України “Про державну службу” з підстав того, що станом на 01.05.2016 позивач не працював на посаді державного службовця. 
Однак, як правильно зазначив суд першої інстанції, станом на час звільнення ОСОБА_1 з посади його стаж державної служби складав більше 35 років. 
Аналіз наведених вище нормативно-правових актів дає підстави вважати, що оскільки стаж державної служби позивача ще на час його звільнення з посади державної служби складав більше 20 років, а тому вимога закону стосовно зайняття посади державної служби  на 01.05.2016 не поширюється на позивача. Норма пункту 3-1 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України “Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб” від 14.09.2016 №622 в даному випадку не може слугувати підставою для відмови позивачу у переведенні на пенсію державного службовця, оскільки стосується виключно тих осіб, хто має право на обчислення пенсії на умовах цього Порядку за умови звільнення з посади державної служби. Головне управління Пенсійного фонду в Івано-Франківській області повинно керуватись п.12 Розділу IX «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VІІІ, який відсилає до Закону №3723-ХІІ. 
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо визнання протиправними дій відповідача про відмову позивачу в переведенні на пенсію за віком державного службовця та визнання протиправним і скасування розпорядження відділу з питань перерахунків пенсій №5 ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 13.03.2020 про відмову позивачу в проведенні перерахунку пенсії за віком відповідно до вимог Закону України “Про державну службу”. 
Водночас, суд апеляційної інстанції враховує, що частиною 3 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. 
Матеріалами справи підтверджується і уже було вказано судом вище, що 14.04.2015 позивач ОСОБА_1 звертався з заявою до органу Пенсійного фонду України про переведення його на пенсію державного службовця згідно Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ від 16.12.1993р.. Розпорядженням №817704 від 22.04.2015 УПФУ в м. Івано-Франківську ОСОБА_1 було переведено (призначено) з 14.05.2015 на пенсію державного службовця. 
16.04.2015 позивач ОСОБА_1 звертався з заявою про переведення його із пенсії державного службовця на загальну пенсію за віком відповідно до Закону №1058-ІV, і така заява була задоволена згідно розпорядження УПФ №817704 від 24.04.2015 року. 
Таким чином апеляційним судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 уже у квітні 2015 році було призначено (переведено) на пенсію за віком державного службовця згідно Закону України «Про державну службу». 
Цієї обставини суд першої інстанції достеменно не встановив та дійшов помилкового висновку про необхідність зобов`язання відповідача первинно призначити з 10.03.2020 позивачу ОСОБА_1 пенсію за віком, відповідно до  статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року №3723-XII. 
При цьому, колегія суддів зазначає, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина 1 статті 2 КАС України). 
Разом з тим, частина друга статті 2 КАС України передбачає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. 
Статтею 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист, зокрема, шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. 
Згідно частини 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. 
При цьому, частиною 2 статті 245 КАС України передбачено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (п.4), або застосувавши інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів. 
Колегія суддів зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. 
При обранні способу відновлення порушеного права суд повинен виходити з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього. 
З урахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції помилково вирішено зобов`язати відповідача призначити, замість перевести, з 10.03.2020 позивачу пенсію державного службовця, відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ згідно заяви від 10.03.2020, а тому оскаржене рішення суду від 01.12.2020 в цій частині, за правилами статті 317 КАС України, підлягає зміні. 
Крім цього, суд апеляційної інстанції зазначає, що позовні вимоги в частині щодо зобов`язання відповідача здійснити грошове нарахування (перерахування) і виплату позивачу пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" із 10.03.2020 року являються передчасними і безпідставними, виходять за межі спору між сторонами, оскільки до моменту винесення судового рішення у даній адміністративній справі позивач отримує пенсію за віком відповідно до Закону №1058-ІV. Лише після переведення позивача на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" можуть вирішуватись питання щодо нарахування (перерахування) і виплати позивачу пенсії державного службовця із моменту зміни виду пенсії. 
Колегія суддів також враховує, що рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог, які судом першої інстанції не задоволені (тобто в частині щодо нарахування й виплати пенсії у розмірі 60% від заробітку, зазначеного в довідках від 04.03.2020 №13, від 04.03.2020 №14), позивачем не оскаржено в апеляційному порядку. 
За правилами, що визначені частиною 1 статтею 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, за відсутності підстав виходу за такі межі. 
У решта частині рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01.12.2020 року необхідно залишити без змін, як таке, що винесено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги в іншій частині висновків суду першої інстанції не спростовують. 

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження). 
Згідно п.3 ч.6 ст.12 КАС України, для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг. 
Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд – 

                                                            постановив:  

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області – задоволити частково. 
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2020 рок в адміністративній справі №300/737/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії – змінити, а саме, абзац четвертий резолютивної частини цього рішення суду викласти в такій редакції: 
«Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області перевести з 10 березня 2020 року ОСОБА_1 на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ згідно його заяви від 10.03.2020 року». 
У решта частині рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01 грудня 2020 року в адміністративній справі №300/737/20 – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	Р. Й. Коваль